Номер провадження: 22-ц/813/2450/21 
Номер справи місцевого суду: 947/1355/20
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2021 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/1355/20
Провадження номер: 22-ц/813/2450/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

учасники справи: 
- позивач - Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради, 
- відповідач – ОСОБА_1 ,

    розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів, за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Київського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Маломуж А.І. 04 серпня 2020 року, повний текст рішення складено 10 серпня 2020 року,

встановив:
1. Описова частина

1.1 Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 року Департамент праці та соціальної політики Одеської міської радизвернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути зі  ОСОБА_1  на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради суму надміру виплачених бютжетних коштіву вигляді житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива у розмірі – 32 859,24 грн..
Департамент праці та соціальної політики Одеської міської радиобґрунтовував свої вимоги тим, що відповідно до заяви про призначення житлової субсидії та наданої відповідачкою довідки про зареєстрованих осіб, остання свідомо приховала факт відсутності реєстрації свого сина ОСОБА_2 за адресою місця проживання. На думку позивача відповідачка не мала права на отримання субсидії, оскільки не виконала свої письмові зобов`язання надані у заявах та деклараціях про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії від 29.02.2016 року, 17.07.2018 року, 01.11.2018 року, тим самим завдавши матеріальної шкоди державному бюджету на загальну суму – 32 859,24 грн. (Т. 1, а. с. 3 - 12).
В судовому засідання представник позивача просила позовну заяву задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

1.2 Позиція відповідачки в суді першої інстанції

Відповідачка в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовної заяви. Надала до суду відзив, в якому зазначила, що для отримання довідки вона звернулась до голови ЖБК «Київський - 13», яка сказала, що зареєструє дитину в квартирі і без згоди батька. Позивачка надала їй весь пакет необхідних документів, та через деякий час отримала довідку, де було вказано, що її син зареєстрований разом з нею. Тому, вона була впевнена, що її син зареєстрований, а отже вносила до декларації відомості, які вона вважала достовірними (Т. 1, а. с. 102 – 107, Т. 2, а. с. 9 – 16).

1.3 Зміст рішення суду першої інстанції, обґрунтування висновків суду

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2020 року у задоволенні вищевказаного позову Департамента праці та соціальної політики Одеської міської радивідмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
У статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.
Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-91цс14.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що відповідачка ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання щодо повідомлення позивача протягом одного місяця про зміну обставин, які можуть вплинути на отримання житлової субсидії (зміни складу осіб, які зареєстровані (фактично проживають), джерел доходу, переліку одержуваних житлово-комунальних послуг, придбання майна, товарів або оплати послуг на суму, що перевищує 50 тис. гривень).
Разом з цим, відповідно до абз. 10 п. 13 зазначеного Положення, на яке посилається позивач у позовній заяві, громадянин несе відповідальність за подані відомості про доходи, майно, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на призначення житлової субсидії та на визначення її розміру.
Судом першої інстанції встановлено, що на час прийняття рішення позивачем про призначення субсидії відповідачка в розумінні статті 1215 ЦК України не вчиняла недобросовісних дій та надала інформацію, яка потрібна була для призначення субсидії, зокрема вказала відомості про зареєстрованих осіб.
З наданих доказів та показань свідків вбачається, що ОСОБА_1 вказувала відомості відповідно до довідок, які їй неодноразово видавались ЖБК «Київський -13». Вона була впевнена, що її дитина зареєстрована разом з нею, а тому не мала наміру вказувати недостовірні відомості в декларації.
В цей же час, позивачем не було надано жодного доказу того, що відповідачка на час прийняття рішення про призначення субсидії не мала права на отримання субсидії, що є підставою відповідальності та повернення надміру виплаченої субсидії.
Крім цього, позивачем не доведено факт свідомого подання відповідачкою недостовірної інформації, що є підставою відповідальності та повернення надміру виплаченої субсидії, а тому й не може нести таку відповідальність.
Отже, при вирішенні спору суд першої інстанції не встановив, що позивач (платник грошових коштів) довів факт недобросовісності відповідачки (набувача грошових коштів) та наявність рахункової помилки, а тому суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог (Т. 2, а. с. 18 – 20 зворотна сторона).
1.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вищевказані позовні вимоги.
1.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права. 
Апелянт вказує на те, що позивачем було надано до суду усі необхідні докази, які мають значення для справи. Вказані докази є належними, достовірними та достатніми, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про те, що відповідачка на час прийняття рішення про призначення субсидії була такою, що не мала права на отримання субсидії, що, на думку апелянта, є підставою для повернення надміру виплаченої субсидії.
Апелянт зазначає про свідоме надання відповідачкою документів та інформації із неправдивими відомостями, що мало наслідком неправомірну виплату бюджетних коштіву вигляді житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива у розмірі – 32 859,24 грн. (Т. 2, а. с. 23 - 32).

1.7 Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Рішення суду першої інстанції просить залишити без змін. Доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до відсутності умислу відповідачки щодо надання недостовірної інформації позивачу, а отже відсутності підстав для задоволення вищевказаного позову (Т. 2, а. с. 45 – 50).
2. Рух справи в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.09.2020 року відкрито апеляційне провадження (Т. 2, а. с. 40 – 40 зворотна сторона). Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було направлено відповідачці – ОСОБА_1 .. Вказану кореспонденцію отримано відповідачкою (Т. 2, а. с. 42).
Матеріали справи містять рекомендоване повідомлення про вручення копії ухвали про відкриття апеляційного провадження позивачу (Т. 2, а. с. 43).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.10.2020 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 – 5 цієї частини. 
Дана справа за ціною позову (32 859,24 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

    Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради не підлягає задоволенню за таких підстав.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

ОСОБА_1 з 01.01.2016 року по 30.04.2019 року отримувала субсидію на житлово-комунальні послуги, за адресою - АДРЕСА_1 .
29.02.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Управління соціального захисту населення в Київському районі департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (далі - Управління) із заявою про призначення житлової субсидії.
Для оформлення субсидії із заявою ОСОБА_1 подала декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, де у Розділі І п. З «Особи, які зареєстровані у житловому приміщенні/будинку» зазначені: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Інформацію щодо місця реєстрації ОСОБА_2 підтвердила Довідкою від 26.02.2016 (виписка з домової книги про склад родини та реєстрації місця проживання) наданою ЖБК «Київський - 13». Згідно вказаної Довідки: «на цій площі проживає та зареєстровані дві особи: ОСОБА_1 , 1969 р.н. та ОСОБА_2 , 2013 р.н.».
Управлінням на підставі заяви від 29.02.2016 року та доданої до неї декларації було прийнято рішення про призначення субсидії та призначено ОСОБА_1 субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг на 12 місяців з січня 2016 року по грудень 2016 року.
На виконання вимог абз. 6 п. 14 Постанови №848 (у редакції від 30.10.2015) після закінчення строку отримання субсидії Управління самостійно здійснило розрахунок субсидії на періоди з січня 2017 р. по квітень 2017 р.; з травня 2017 р. по квітень 2018 р..
Рішенням про призначення субсидії від 02.07.2018 року ОСОБА_1 не призначено житлову субсидію з 01 травня 2018 року з підстави несплати ЄСВ протягом трьох місяців.
17.07.2018 року ОСОБА_1 повторно звернулася до Управління із заявою про призначення житлової субсидії та подала декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, де у розділі І п. З «Дані про осіб, які входять до складу домогосподарства, і їх зареєстроване місце проживання у житловому приміщенні/будинку» зазначені: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..
Інформацію щодо місця реєстрації ОСОБА_2 підтвердила Довідкою №84 від 12.07.2017 року (виписка з домової книги про склад родини та реєстрації місця проживання) наданою ЖБК «Київський - 13». Згідно вказаної Довідки: «на цій площі проживає та зареєстровані дві особи: ОСОБА_1 , 1969 р.н., зареєстрована з 27.01.2016 р. та ОСОБА_2 , 2013 р.н. зареєстрований з 27.01.2016 р.».
Рішенням про призначення субсидії від 19.09.2018 року ОСОБА_1 не призначено житлову субсидію з 01 липня 2018 року з підстави несплати ЄСВ протягом трьох місяців.
01.11.2018 року ОСОБА_1 втретє звернулася до Управління із заявою про призначення житлової субсидії та подала декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, де у розділі І п.3 «Дані про осіб, які входять до складу домогосподарства, і їх зареєстроване місце проживання у житловому приміщенні/будинку» зазначені: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..
Управлінням на підставі заяви від 01.11.2018 року та доданої до неї декларації було прийнято рішення про призначення субсидії та призначено ОСОБА_1 субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг на з жовтня 2018 року по квітень 2019 року.
Рішенням про призначення субсидії від 24.06.2019 року ОСОБА_1 не призначено житлову субсидію з 01 травня 2019 року з підстав: неповний набір документів та (або) за заявою заявника.
24.06.2019 року ОСОБА_1 було направлено запрошення до Управління з питань призначення субсидії. 
03.07.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Управління та подала заяву про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі через АТ «Ощадбанк» та подала декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, де у розділі І п. 3 «Дані про осіб, які входять до складу домогосподарства, і їх зареєстроване місце проживання у житловому приміщенні/будинку» зазначена лише ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначений у Розділі II «Дані про членів сім`ї осіб зі складу домогосподарства незалежно від реєстрації їхнього місця проживання (фактичного місця проживання)».
Інформацію щодо місця реєстрації ОСОБА_2 підтвердила Довідкою №59 від 13.06.2019 року (виписка з домової книги про склад родини та реєстрації місця проживання) наданою ЖБК «Київський - 13». Згідно вказаної Довідки: «на цій площі проживає та зареєстровані дві особи: ОСОБА_1 , 1969 р.н., зареєстрована з 27.01.2016 р. та ОСОБА_2 , 2013 р.н. - без реєстрації. P.S. ОСОБА_2 — проживає без реєстрації та ніколи зареєстрований не був».
16.09.2019 року, управлінням було прийнято Рішення №13-11/2-5360 про відмову в призначенні соціальної допомоги від 16.09.2019 р., згідно з п.п. 5-1 п. 6 Постанови №848 «громадянин не повернув надміру перераховану (виплачену) суму житлової субсидії за попередні періоди її одержання на вимогу структурного підрозділу з питань соціального захисту населення або не сплачує суми до повернення, визначені відповідним структурним підрозділом з питань соціального захисту населення».
11.09.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Управління та подала заяву про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі через АТ «Ощадбанк» та подала декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії.
Згідно Довідки №С4-145069-ф/л від 11.09.2019 року наданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з - 09.08.2019 року.
При заповненні заяв та декларацій відповідачка була повідомлена під підпис про те, що у разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання житлової субсидії (зміни складу осіб, які зареєстровані (фактично проживають), джерел доходу, переліку отримуваних житлово-комунальних послуг, придбання майна, товарів або оплати послуг, на суму, що перевищує 50 тис. гривень), він повинен протягом місяця повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення. Одночасно, при подачі декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії відповідачкою також було зазначено про усвідомлення, того що в разі подання ним у неповному обсязі або недостовірних відомостей про осіб, які зареєстровані (фактично проживають) у житловому приміщенні/будинку, їх доходи і витрати їй може бути відмовлено у призначенні житлової субсидії або припинено її надання і що у такому разі вона зобов`язується повернути надміру перераховану (виплачену) суму житлової субсидії.
18.09.2019 року відповідачці на її адресу відправлено повідомлення про необхідність повернення надміру отриманої житлової субсидії за період з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2019 року, що підтверджується записом в Журналі реєстрації вихідних документів (запити, листи) та відповіді на них. Також 30.09.2019 року під час особистої розмови спеціалістами Управління повідомлено ОСОБА_1 про необхідність повернення надміру отриманої житлової субсидії до 25.10.2019 року, однак від добровільної сплати заборгованості остання відмовилася.
В судовому засіданні суду першої інстанції було допитано низку свідків.
Так, свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні повідомив, що він є сусідом відповідачки. Йому відомо, що дитина прописана в квартирі, оскільки при ньому відповідачці видавали довідку. Про фіктивну згоду між відповідачкою та Головою ЖБК «Київський-13» йому нічого не відомо. Лише відомо, що між ними вже близько 17 років тривають неприязні відносини.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомила, що є сусідкою відповідачки, була присутня під час отримання нею довідки у голови ЖБК «Київський - 13».
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомила, що є Головою ЖБК «Київський - 13». Відповідачка у 2016 році звернулась до неї з проханням надати їй довідку про склад сім`ї. Відповідно до картотеки в квартирі була прописана лише ОСОБА_1 .. Вона принесла їй свідоцтво про народження дитини та вона прописала дитину зі слів матері та видала довідку. Вказану інформацію не перевірила, так як повірила ОСОБА_1 , що дитина прописана з нею, і це була її службова недбалість.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомила, що вона є бухгалтером ЖБК «Київський - 13». Відповідачка отримувала довідку. ОСОБА_1 прийшла зі свідоцтвом про народження дитини та зі слів матері, що дитина там прописана, їй видали довідку. Вона також не перевіряла інформацію про прописку дитини. Нараховувала квартирну плату на 2-х зареєстрованих осіб. Так було до 2019 року, зговору зі ОСОБА_1 не було. 
Між сторонами виникли правовідносини щодо стягнення надміру виплачених бютжетних коштів.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржене рішення ухвалено судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Сума надмірно перерахованої (виплаченої) субсидії є майном, збереженим без достатньої правової підстави. А тому на правовідносини з повернення цієї суми поширюються приписи глави 83 ЦК України, Положення та Порядку.
Згідно з пунктом 6 Положення субсидія призначається, зокрема, одному з членів домогосподарства, на якого відкрито особовий рахунок за місцем реєстрації.
Громадянин, якому призначено субсидію, зобов`язаний протягом місяця поінформувати структурні підрозділи з питань соціального захисту населення про зміни у складі зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб шляхом подання відповідних документів (абзац шостий пункту 14 Положення).
У пункті 14 Положення передбачено вчинення порушення, яке є формальним, а саме не повідомлення органу про зміни у складі зареєстрованих осіб, що стосується і самої особи, яка отримує субсидію, а не про зміну місця проживання особами, які зареєстровані у житловому приміщенні, що не пов`язане з обмеженням вибору місця проживання чи пересування. Порушення пов`язане з невиконанням обов`язку повідомити (про що позивач давав зобов`язання) про зміну у складі зареєстрованих осіб.
Абзацом восьмим пункту 20 Положення передбачено, що сума субсидії, перерахованої (виплаченої) надміру внаслідок свідомого подання громадянином документів з недостовірними відомостями або неповідомлення громадянином про зміни, зазначені у пункті 14 цього Положення, повертається ним за вимогою органу, що призначив субсидію.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17, від 11 березня 2020 року у справі № 328/1056/19.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).
Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).
Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

3.4 Мотиви частково прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Доводи апеляційної скарги про свідоме надання відповідачкою документів та інформації із неправдивими відомостями не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи. Такі доводи апелянт обґрунтовує змістом показань допитаної у судовому засіданні суду першої інстанції особи в якості свідка, а саме -  ОСОБА_5 . Між тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що показання свідків, яких було допитано в судовому засіданні суду першої інстанції, є суперечливими.
Так, свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні повідомив, що він є сусідом відповідачки. Йому було відомо, що дитина прописана в квартирі, оскільки при ньому відповідачці видавали довідку. Про фіктивну згоду між відповідачкою та Головою ЖБК «Київський-13» йому нічого не відомо. Лише відомо, що між ними вже близько 17 років тривають неприязні відносини.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомила, що вона є бухгалтером ЖБК «Київський - 13». Відповідачка отримувала довідку. ОСОБА_1 прийшла зі свідоцтвом про народження дитини та зі слів матері, що дитина там прописана, їй видали довідку. Вона також не перевіряла інформацію про прописку дитини. Нараховувала квартирну плату на 2-х зареєстрованих осіб. Так було до 2019 року, зговору зі ОСОБА_1 не було.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на наявну в матеріалах справи постанову про закриття кримінального провадження, з якої вбачається, що досудовим розслідуванням недобросовісності дій відповідачки щодо набуття нею грошових коштів у вигляді субсидії встановлено не було (Т. 1, а. с. 145).
    Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України).
Отже, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 , подаючи декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, зазначаючи про факт реєстрації свого сина ОСОБА_2 за адресою місця проживання відповідачки, мала на меті навмисно зазначити такі неправдиві дані. Матеріали справи не містять доказів зміни місця проживання/реєстрації сина позивачки.
З огляду на вищевикладене доводи апеляційної скарги є неспроможними.

3.5 Чи були і ким порушенні, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду

На підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів колегія суддів приходить до висновку про те, що у позивача відсутнє право на отримання від відповідачки суми надміру виплачених бютжетних коштів,у вигляді житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива у розмірі – 32 859,24 грн..

3.6 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради є безпідставними, а тому вона не підлягає задоволенню.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скаргиДепартаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради у суду апеляційної інстанції відсутні.

3.7 Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради– залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 04 серпня 2020 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова