ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 р. 	Справа № 440/2222/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Жигилія С.П. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 року (головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко) по справі № 440/2222/20
за позовом        ОСОБА_1  
до       Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області  
про визнання  протиправним та скасування рішення, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом,  в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення про розмір поновленої пенсії ОСОБА_1  та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області  провести перерахунок пенсії з 31.07.2017 у розмірі відповідно до ст. 27, ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", застосувавши відомий розмір заробітної плати позивача, коефіцієнти заробітної плати та стажу, показник середньої заробітної плати 2014-2016 роки у розмірі 3764,40 грн., та з 01.01.2018 показник середньої заробітної плати 2016-2017 роки у розмірі 5377,90 грн., з проведенням розрахунку відповідно до вимог діючого законодавства та щоквартального підвищення розміру пенсії, з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів на усі несвоєчасно нараховані суми пенсії, з дотриманням норм Закону  про те, що пенсія не може бути меншою з мінімум, встановлений Законом; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області   виплатити всю суму недоотриманої пенсії ОСОБА_1 з 31.07.2017 на визначений нею банківський рахунок. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо розрахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2017 року та з 01.01.2018 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести розрахунок розміру пенсії за віком ОСОБА_1 з урахуванням положень ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 01.10.2017 року із застосуванням  середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014, 2015, 2016 роки, та з 01.01.2018 року із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Позивач, не погодившись із судовим рішенням в частині відмови в позові щодо зобов`язання відповідача виплатити пенсію з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходу, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи,  що призвело до неправомірного висновку, просила його скасувати в цій частині та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.
В обґрунтування зазначає, що пенсійним органом не вірно проведено розрахунок пенсії, що призвело до її виплати в меншому розмірі,  а тому наявні підстави для виплати їй компенсації втрати частини доходу та проведення індексації за наслідками перерахунку пенсії.
Просить врахувати постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 по справі № 815/1226/18, згідно якої при поновленні виплати пенсії відповідно до ст.46 Закону № 1058 одночасно виплачується компенсація втрати частини доходів.  А отже, висновки суду першої інстанції про передчасність заявлених вимог щодо компенсації втрати частини доходів є помилковими.
Також вважає помилковими висновки суду в частині відмови в позові щодо проведення індексації пенсії, з посиланням на наявність у пенсійного органу дискреційних повноважень. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі – відповідач) не подало відзив на апеляційну скаргу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України  справа розглянута  в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що 03.06.1993 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 31.07.2017 виплата пенсій їй припинена пенсійним органом у зв`язку з виїздом на проживання за кордон.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.08.2018 у справі № 816/2167/18 зобов`язано Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області провести поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 31 липня 2017 року відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів. 
Зазначене рішення суду, за  наслідками апеляційного перегляду, набрало законної сили 16.10.2018.
Пенсійним органом на виконання судового рішення від 21.08.2018 поновлено ОСОБА_1 виплату пенсії з 31.07.2017. Пенсію позивачу обчислено з урахуванням стажу 42 роки 3 місяці 16 днів та заробітної плати за 24 місяці з 01.06.1991 по 31.05.05.1993. Коефіціент стажу - 0,42250, з урахуванням кратності 1,35 - 0,57038, коефіцієнт заробітку - 1,75978. 
Також ОСОБА_1 нараховано та виплачено індексацію та компенсацію втрати частини доходів, що підтверджується розпорядженням від 19.11.2018 № 144627 та розрахунком сум компенсаційних виплат (а.с. 125, 128).
Не погоджуючись з коефіцієнтами заробітної плати, стажу, показниками середньої заробітної плати, застосованими при розрахунку пенсії, позивач звернулась за захистом своїх прав до суду.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що при розрахунку пенсії позивача, пенсійний орган не врахував вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та помилково застосував показники середньої заробітної плати за 2012 рік.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що проведення  індексації є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, а вимога нарахувати та виплатити компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії є передчасною.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови в позові виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної скарги переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог апеляційним судом не переглядається.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової чи тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створення мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. 
Стаття 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-ІV (далі  - Закон № 1058-ІV) визначає, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до ч.2 ст. 46 Закону № 1058-ІV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно зі ст. 2 Закону №2050-ІІІ компенсація  громадянам  втрати  частини доходів у зв`язку з порушенням  строків  їх  виплати  (далі  -  компенсація) провадиться  у  разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів,  нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Із аналізу наведених норм слідує, що  компенсація втрати частини доходів нараховується та виплачується на вже нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України. 
Основною умовою, передбаченою ч.2 ст. 46 Закону № 1058-ІV, ст. 2 Закону № 2050-III для виплати громадянину компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії. 
Отже, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію особа набуває в момент отримання доходу.
Судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області на виконання рішення суду від 21.08.2018  поновлено  та виплачено пенсію за віком ОСОБА_1  з 31.07.2017 з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2012 рік, а також нараховано та виплачено індексацію та компенсацію втрати частини доходу.
Рішенням суду першої інстанції у справі, що розглядається зобов`язано пенсійний орган провести розрахунок розміру пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.10.2017 року із застосуванням   середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014, 2015, 2016 роки, та з 01.01.2018 року із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки. 
Колегія суддів зазначає, що в даному випадку, пенсійним органом  ще не здійснено розрахунку пенсії позивача з урахуванням висновків суду у цій справі.
Таким чином, вимоги позивача про нарахування компенсації на ще не нараховані суми пенсії не підпадають під визначення доходів, передбачених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, вказане свідчить про передчасність вказаних позовних вимог.
Колегія суддів зауважує, що враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання компенсації при новому розрахунку пенсії буде порушено відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.
Щодо доводів скаржника про наявність підстав для проведення  індексації пенсії, колегія суддів зазначає, що питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 101%, у взаємозв`язку з розміром пенсії, що має виплачуватися позивачу, належить до компетенції пенсійного органу, зокрема, при нарахуванні та виплаті відповідних сум пенсії. 
При цьому в разі незгоди з діями відповідача щодо наявності чи відсутності підстав для нарахування індексації та її розмірів позивач не позбавлена права звернутися за захистом своїх прав до суду.
Вказані висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.05.2020 по справі № 815/1226/18, яка підлягає врахуванню адміністративним судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.
Як зазначено вище, відповідачем не здійснено перерахунок пенсії позивача з урахуванням висновків суду по цій справі, а тому відсутні підстави вважати, що пенсійним органом не буде проведено її індексацію. 
Щодо посилання апелянта на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 по справі № 815/1226/18 в частині обов`язку виплатити компенсацію втрати частини доходів, колегія суддів зазначає, що, як вбачається з матеріалів справи пенсійним органом при виконанні судового рішення про поновлення пенсії позивачу проведено виплату компенсації втрати частини доходу. 
При цьому, колегія суддів зауважує, що з урахуванням судового рішення у даній справі, зміна показника середньої заробітної плати може вплинути на зміну інших показників, зокрема на суми  індексації та компенсації втрати частини доходу.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову про зобов`язання відповідача здійснити розрахунок пенсії позивача з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходу.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 по справі № 440/2222/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Т.С. Перцова    С.П. Жигилій