ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 598/565/20	Головуючий у 1-й інстанції Левків А.І. 	
Провадження № 22-ц/817/133/21 	Доповідач - Парандюк Т.С.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Парандюк Т.С. 
суддів -  Дикун С. І., Храпак Н. М., 
за участю секретаря - Боднар Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 598/565/20 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фангарант Груп" на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2020 року, ухваленого суддею Левків А.І., повний текст рішення складено 26 жовтня 2020 року, у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фангарант Груп" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -

В С Т А Н О В И В:

       у квітні 2020 року ТзОВ "Фінансова компанія "Фангарант Груп" звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором в сумі 124968 грн., з яких 24480 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару, а 100488 грн - сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п. 8.2-8.4 Договору.
       В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29 лютого 2016 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір №122930022 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше, згідно якого останній отримує товари (послуги) від постачальника (ФОП ОСОБА_2 ) на умовах визначених вказаним пакетом фінансування, а постачальник зобов`язується забезпечити передачу товарів (надання послуг) клієнту, за умови виконання клієнтом вимог, передбачених пакетом фінансування. В момент підписання Договору всі існуючі та майбутні права постачальника відступають на користь Процесинг-центра (ТзОВ «Фінансова компанія» Фангарант Груп»). Відповідачу було передано в оренду на умовах лізингу «Комплект ГБО (пропан) 4 покоління 6 цил. (з встановленням) на автомобіль Mersedes-Benz 300 SE, VIN: НОМЕР_1 встановленою вартістю 27200 грн.
        Згідно п.3.1. Договору ОСОБА_1 сплачує платежі згідно з умовами пакету фінансування та Договором, а якщо в пакеті фінансування не вказано інше клієнт сплачує платежі в строк до 20-го числа поточного місяця, платіж при отриманні товарів становить 2720 грн., кількість місячних платежів крім першого 9, розмір щомісячних платежів становить 2720 грн. 
        Станом на 27 березня 2020 року відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, а лише сплатив 29 лютого 2016 року 2720 грн. платіж при отриманні товару, а 22 травня 2017 року сплатив 6000 грн.
        Пунктом 14.2 Правил сторонами погоджено, що позовна давність за всіма зобов`язаннями, в тому числі щодо сплати неустойки та відшкодування збитків, збільшується і становить 20 років. 
       Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2020 року позов задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фангарант Груп" (адреса: просп. С. Бандери, 21 (корпус В) м. Київ, код ЄДРПОУ 38922870) 18480 (вісімнадцять тисяч чотириста вісімдесят) гривень заборгованості за договором.
       Стягнуто з ОСОБА_1 в користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фангарант Груп" 2102 грн. сплаченого судового збору.
       В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
       В апеляційній скарзі ТзОВ "Фінансова компанія "Фангарант Груп" просить скасувати рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
       В обґрунтування апеляційної скарги ТзОВ "Фінансова компанія "Фангарант Груп" зазначило, що суд першої інстанції неправомірно прийшов до висновку про те, що апелянтом не надано належних доказів, що станом на 29.02.2016 року були розміщені Правила отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше в редакції згідно наказу № 1 від 13.03.2015 року, саме в тій редакції і з тим самим змістом, копія яких надана суду. Дані правила не містять підпису відповідача, а тому не є належним доказом письмового узгодження сторонами їх змісту.
       Відповідно до п. 1.2 Договору, порядок отримання товарів (послуг) клієнтом визначається правилами отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше в редакції згідно наказу № 1 від 13.03.2015р., які є невід`ємною частиною договору. Копія Правил надається для ознайомлення клієнту в електронному вигляді на веб-сайті Процесинг-центру.
       Відповідач ознайомившись з умовами договору, оцінивши свій майновий стан, будучи повністю дієздатним, його волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі, він чітко усвідомлював усі умови даного договору і вважав їх прийнятними для себе, своїм підписом погодився з викладеними у договорі положеннями, зокрема і викладеними в п. 1.2 договору, фактично погодившись з тим, що він ознайомився з правилами.
       Також посилання на сайт, де розміщенні правила знаходяться на першій сторінці Договору одразу під графою з підписом відповідача, а також під умовами договору, де зазначені реквізити позивача. Навіть станом на сьогоднішній день правила отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше в редакції згідно Наказу №1 від 13.03.2015 року знаходяться в розділі сайту "Архів документів" і ознайомитися з ними можна за посиланням https:paylater.com.ua/assets/templates/site/pravila-uchast-postachalnika-v-sistem-platipznshe-13/03/15/pdf
       Крім цього, в день укладення договору ОСОБА_3 29.02.2016 року було здійснений платіж на оплату вартості отриманого товару у розмірі 2720 грн., а також 22.05.2017 року сплачено частину суми існуючої заборгованості у розмірі 6000 грн., що свідчить про визнання відповідачем факту укладення договору та отримання товару.
       Відповідно до п. 1.4. Правил отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше, Правила є договором приєднання у розумінні ст. 634 Цивільного кодексу України. Підписанням договору клієнт приєднується до Правил, які є невід`ємною частиною кожного договору з моменту його укладення.
       Щодо відповідності розрахунку суми заборгованості умовам договору, то суд першої інстанції невірно зарахував сплачену відповідачем 22.05.2017 року суму заборгованості у розмірі 6000 грн., як оплату за основним боргом, а не як неустойку, яка передбачена у п. 8.2-8.3 договору і продубльована в п. 13.2-13.3 Правил, що є невід`ємною частиною договору, та з якими відповідач був ознайомлений у повному обсязі, про що свідчить його підпис на договорі. Отже, сума заборгованості за основним боргом має складати 24480 грн.
       Відповідачем наданий до суду розрахунок заборгованості не оспорено, належних доказів, що встановлюють недійсність заявлених позовних вимог та/або іншого розрахунку суду надано не було.
       Також судом першої інстанції залишив без уваги нараховану відповідно до п.п. 8.2-8.3 договору неустойку.
       Пунктом 14.2 Правил передбачено, що сторони договору погодили, що на підставі ст. 259 ЦК України позовна давність за всіма зобов`язаннями, що виникають з умов договору, в тому числі щодо сплати неустойки та відшкодування збитків, збільшується і становить 20 років.
       Відповідач 22.05.2017 року здійснив плату в розмірі 6000 грн, що підтверджується меморіальним ордером № @2PL708453 від 22.05.2017 року, перервавши перебіг строку позовної давності щодо основної суми заборгованості, так і перебігу строку позовної давності щодо стягнення неустойки.
       Відзиву на апеляційну скаргу ТзОВ "Фінансова компанія "Фангарант Груп" до суду апеляційної інстанції не поступало.
       19 січня 2021 року ТОВ "ФК "Фангарант Груп" подало клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а також зазначили, що апеляційну скаргу підтримують у повному обсязі.
       У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, проте про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується телефонограмою складеною секретарем судового засідання ОСОБА_4 від 12 січня 2021 року. Клопотань про відкладення розгляду справи не надав, що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
       Судом встановлено, що 29 лютого 2016 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір №122930022 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше. 
       Згідно п.1.1. договору предметом є отримання ОСОБА_1 товарів (послуг) від учасника системи ПлатиПізніше постачальника ФОП ОСОБА_2 на умовах цієї системи. В момент підписання договору всі існуючі та майбутні права постачальника ФОП ОСОБА_2 за договором відступають на користь Процесинг-центра (ТзОВ «Фінансова компанія» Фангарант Груп» (а.с.6). 
       Згідно п.1.2 договору порядок отримання товарів (послуг) визначається Правилами отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше в редакції наказу № 1 від 13 березня 2015 року, які є невід`ємною частиною цього договору, а копія Правил надається для ознайомлення клієнту в електронному вигляді на веб-сайті Процесинг-центру. 
       Пунктом 2.2 договору визначено, що передання клієнту товарів (надання послуг) відбувається в момент підписання договору клієнтом та постачальником, а підпис клієнта на договорі свідчить про отримання ним товарів (послуг) в належній якості, кількості та комплектації. 
       Договір підписаний ОСОБА_1 лише на першому аркуші, а на звороті, де містяться умови договору підпис відповідача відсутній. 
       Своїм підписом ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомлений із текстом договору та Правилами отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше.
       Згідно договору йому було передано в оренду на умовах лізингу «Комплект ГБО (пропан) 4 покоління 6 цил. (з встановленням) на автомобіль Mersedes-Benz 300 SE, VIN: НОМЕР_1 вартістю 27200 грн., сплативши при отриманні товарів становить 2720 грн, а решту суми. В подальшому відповідач сплачує платежі згідно з умовами пакету фінансування та договором. Якщо в пакеті фінансування не вказано інше клієнт сплачує платежі в строк до 20-го числа поточного місяця ( п.3.1. договору).
       Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 27 березня 2020 року становить 124968 грн., з них: 24480 грн. заборгованість за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару, 100488 грн. - сума штрафних санкцій.
       Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
       Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору (ст. 627 ЦК України). 
       Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
       Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.
       Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
       Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
       Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
       Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
       Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 неналежним чином виконував умови договору по сплаті повної вартості товару в розмірі 27200 грн, а саме відповідачем здійснено лише два платежі 29 лютого 2016 року - 2720 грн, платіж при отриманні товару та 22 травня 2017 року - 6000 грн (перервавши строки позовної давності), внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 18480 грн.
       Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували суму заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару у розмірі 18480 грн
       Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та мотивованого висновку щодо наявності у ОСОБА_1 заборгованості перед ТОВ «ФК «Фангарант Груп» та розміру грошового зобов`язання за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару в сумі 18480 грн. 
       Колегія суддів погоджується із висновком суду про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 100488 грн нарахованої відповідно до п.п. 8.2-8.3 договору з огляду на їх безпідставність.
       Вирішуючи спір в цій частині суд першої інстанції вірно виходив з того, що умови підписаного відповідачем договору не містять відомостей про розмір неустойки, а додані до позову Правила отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше, як і текст договору на звороті не містять підпису відповідача, що у свою чергу свідчить про відсутність згоди між сторони з цих питань і як наслідок необґрунтованість вимог позивача.
       Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо відсутність підстав для стягнення неустойки, не ґрунтуються на вимог закону.
       Пунктом 8.1. Договору передбачено, що сторони несуть відповідальність, встановлену цим договором, правилами та чинним законодавством України.         Відповідно до п.п. 8.2-8.3 Договору, у разі прострочення сплати платежів на строк 10 календарних днів клієнт сплачує неустойку в розмірі 5 відсотків від суми заборгованості за прострочення кожного платежу. У разі прострочення сплати платежів на строк більше 10 календарних днів, клієнт сплачує неустойку в розмірі 10 відсотків від суми заборгованості за кожен місяць прострочення.
       Як зазначалось вище, ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов`язання за договором отримання товарів на умовах лізингу.
       Згідно розрахунку заборгованості, складеного позивачем станом на 27.03.2020, сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до умов п.п. 8.2-8.3. Договору становить 100488 грн. 
       За приписами статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором а бо законом, зокрема сплата неустойки. 
       Як вище вказувалося згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
       У відповідності до вимог ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
       Договір лізингу має бути укладений у письмовій формі (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг»).
       Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг»).
       Згідно ч.1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.
       За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Умови договорів приєднання повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим позивач має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Правила, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
       Як вище вказувалося в матеріалах справи наявний договір між ФОП ОСОБА_2 і відповідачем, який сформовано на аркуші паперу із 2-х стороннім текстом. На першій сторінці договору, яка містить основні умови та відомості про товар, його вартість, строки і порядок платежів, особу постачальника і клієнта міститься підпис відповідача. На зворотній стороні міститься лише текст щодо положень договору, який в тому числі містить положення про неустойку, однак даний текст не підписаний відповідачем, що у свою чергу свідчить про недотримання вимог ч. 1 ст. 547 ЦК України про укладення у письмовій формі правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання.
       За таких обставин з огляду на відсутність домовленості між сторонами щодо умов та розміру сплати неустойки (штрафу, пені), вимоги позивача в цій частині не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають.
       Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до громадянина про стягнення боргу за кредитним договором від 18 лютого 2011 року, де Велика Палата, скасовуючи рішення судів в частині стягнення процентів та пені і ухвалюючи нове рішення про відмову в позові в цій частині, вказала, що відсутність в анкеті-заяві домовленості про сплату процентів і неустойки не дає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
       Колегія суддів відхиляє з викладених вище підстав доводи апеляційної скарги ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» про те, що сторони у потрібній формі досягли згоди щодо змісту договору про отримання товарів в системі ПлатиПізніше, який включає сам договір та Правила отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше, в тому числі щодо розміру неустойки, як такі, що не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.
       Посилання апелянта на те, що розмір та порядок сплати неустойки визначаються Правилами отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше є безпідставними, оскільки зазначені Правила не містять підпису відповідача, а матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що саме ці Правила є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме з цими Правилами відповідач ознайомився, погодився і мав на увазі, підписуючи першу сторінку договору, позивачем не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні, чим спростовано доводи апеляційної скарги.
       Схожа за змістом правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду України, зокрема: від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15; від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16; від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16, де вказано про те, що Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.
       Апеляційна скарга містить посилання на неврахування судом того факту, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі договору приєднання, який регулюється ст. 634 ЦК України і згідно якого сторона може лише приєднатися до такого договору і не може запропонувати свої умови договору, а тому підпис відповідача у Правилах не потрібен.
       Колегія суддів відхиляє такі доводи з викладених вище підстав, оскільки підпис відповідача в Правилах відсутній, а позивачем у свою чергу не надано доказів, що саме ці умови або їх відповідна редакція існували чи були чинними на момент написання відповідачем договору і не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.         Застосовуючи аналогію права, колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин можна застосувати правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, де Велика Палата, зазначила, що підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може вважатися договором приєднання.
       Інші        докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права. 
       Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення4 законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
       Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
       Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.
       
       Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фангарант Груп" - залишити без задоволення.
       Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2020 року залишити без змін.
       Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 27 січня 2021 року.

Головуюча                                                                        Т.С. Парандюк

Судді:                                                                        С.І. Дикун

                                                                               Н.М. Храпак