ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 500/5183/17
адміністративне провадження № К/9901/49156/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стрелець Т.Г.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Тацій Л.В., 
розглянувши у письмовому провадженні  в касаційній інстанції адміністративну справу № 500/5183/17
за позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області (правонаступник Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області), Ізмаїльської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинення певних дій про перерахунок пенсії та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито  
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 грудня 2017 року
(ухвалену у складі головуючого судді Адамова А.С.)
та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2018 року
(постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Бітова А.І., суддів: Лук`янчук О.В., Ступакової І.Г.)
ІСТОРІЯ СПРАВИ
УСТАНОВИВ
1. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області (з урахуванням уточненого адміністративного позову), у якому просила:
-  визнати дії Ізмаїльського ОУПФ України Одеської області щодо відмови у перерахунку пенсії (переведенні з пенсії за віком на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" №3723-ХII від 16 грудня 1993 року (в редакції 13 червня 2012 року) неправомірними;
-  скасувати рішення Ізмаїльського ОУПФ України Одеської області №55 від 13 червня 2017 року про відмову у перерахунку пенсії (переведенні з пенсії за віком на пенсію по інвалідності відповідно Закону України "Про державну службу" №3723-ХII від 16 грудня 1993 року (в редакції 13 червня 2012 року);
-  зобов`язати Ізмаїльського ОУПФ України Одеської області здійснити переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року (в редакції 13 червня 2012 року) в розмірі у розмірі 89% середньомісячного заробітку відповідно до довідок Ізмаїльської об`єднаної державної податкової інспекції (далі Ізмаїльська ОДПІ) ГУ ДФС в Одеській області від 06 червня 2017 року №2080/Ц/15-02-05 та 06 червня 2017 року №2081/Ц/15-02-05, починаючи з 01 червня 2017 року із врахуванням вже виплачених за цей період сум, та виплачувати призначену пенсію в подальшому згідно вказаного розміру;
-  зобов`язати Ізмаїльського ОУПФ України Одеської області заплатити 10 місячних окладів відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-Х11 від 16 грудня 1993 року (в редакції 13 червня 2012 року).
2. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачу було протиправно відмовлено у перерахунку пенсії (переведенні з пенсії за віком на пенсію по інвалідності), оскільки її стаж державної служби складає 22 роки 8 місяців 14 днів до набуття чинності Законом України "Про державну службу" №889-VIII, до 01 травня 2016 року. У вересні 2012 року їй встановлено інвалідність (2 група загального захворювання), та призначено пенсію по інвалідності у розмірі 90% від пенсії за віком. Однак, вона продовжувала працювати на посаді державного службовця. На даний час згідно ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХII від 16 грудня 1993 року момент має право на призначення їй пенсії по інвалідності як державному службовцю за порядком, що був чинний на момент встановлення їй інвалідності у 2012році. Вважає, що Ізмаїльське ОПФУ країни Одеської області, відмовляючи їй в переведенні з пенсії за віком на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу", діяло неправомірно, порушивши норми права, що діють в системі пенсійного забезпечення. Вважає, що посадові особи податкових органів є державними службовцями і відповідно мають право на призначення пенсії на умовах передбаченихст.37 Закону України "Про державну службу".
Короткий зміст рішення суду І інстанції
3.14 грудня 2017 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області вирішив:
Адміністративний позов  ОСОБА_1 до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, Ізмаїльської об`єднаної державної податкової інспекції ГУДФС в Одеській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинення певних дій  - задовольнити частково.
Визнати неправомірними дії  Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області щодо відмови у перерахунку пенсії (переведенні з пенсії за віком на пенсію по інвалідності) відповідно до Закону України «Про державну службу».
Скасувати рішення Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду  України  Одеської області №55 від 13.06.2017р. про відмову у перерахунку  ОСОБА_1   пенсії.
Зобов`язати Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду  України  Одеської області перевести  ОСОБА_1 з  пенсії за віком на пенсію по інвалідності відповідно до  Закону України «Про державну службу» згідно довідок Ізмаїльської об`єднаної державної податкової інспекції ГУДФС в Одеській області від 06.06.2017 року №2080/Ц/15-02-05 та від 06.06.2017 року за №2081/Ц/15-02-05, починаючи з 01.06.2017 року;  здійснити  перерахунок пенсії та її виплату з врахуванням вже виплачених за цей період сум.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
4.Суд першої інстанції виходив з того, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ. Отже наявні всі підстави для переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" (в цій частині судове рішення не оскаржується).
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5.28 березня 2018 року Одеський апеляційний адміністративний суд вирішив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.
6. Апеляційний суд переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку дійшов висновку, що позивачка після припинення державної служби набула право на пенсію по Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ, але розмір та порядок призначення пенсії підлягав призначенню (перерахунку) відповідно до чинної на момент подання до відповідача заяви редакції ст. 37 цього Закону, а саме в розмірі 60% суми заробітної плати.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7.  26 квітня 2018 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .
У касаційній скарзі скаржниця просить постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2018 року у справі № 500/5183/17 скасувати, а постанову  Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 грудня 2017 року змінити у частині призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 37 ЗУ «Про державну службу» із розрахунку 60% від середньомісячної заробітної плати працюючого державного службовця на «…із розрахунку 80 %...».
Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду апеляційної інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції зміні, у зв`язку з невірним застосуванням норм матеріального права в певній частині позовних вимог. 
У касаційній скарзі позивачка зазначає, що при визначенні їй пенсії по інвалідності державного службовця повинна бути застосована норма пункту 1 статті 37 Закону України №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року (в редакції 2012 року), із розрахунку 80% середньомісячного заробітку працюючого державного службовця.
8. Ухвалою Верховного Суду  від 20 червня 2018 року відкрито касаційне провадження за скаргою  ОСОБА_1 на постанову  Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 грудня 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2018 року у справі № 500/5183/17.
12. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду від 02 липня 2019 року, у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Гриціва М.І., було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, внаслідок якого для розгляду касаційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Стрелець Т.Г., суддів Стеценко С.Г., Тацій Л.В.
13. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 березня 2021 року прийнято до провадження касаційну скаргу позивача та здійснено заміну відповідача на його правонаступника
II. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
14. Як було встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в управлінні ПФУ та отримую пенсію за віком.
Згідно витягу з акту огляду медико-соціальною комісією №779993 ОСОБА_1 є інвалідом другої групи (безстроково).
З 2012р. позивачці була призначена пенсії по інвалідності за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З 26 травня 2017р. позивачка перейшла з пенсії по інвалідності на пенсії за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
06 червня 2017 року ОСОБА_1   звернувся до відповідача із заявою про переведення її з пенсії за віком призначену відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами) на пенсію розраховану відповідно до норм ЗУ «Про державну службу».
Рішенням №55 від 13 червня 2017 року Ізмаїльським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду Одеської області відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії (переведенні з пенсії за віком на пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ «Про державну службу») у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи, адже надані до заяви від 06 червня 2017 року документи не підтверджують пільговий стаж роботи, як того вимагають норми ст. 37 ЗУ «Про державну службу».
Не погоджуючись з правомірністю вказаного рішення позивач звернувся до суду, посилаючись на його протиправність.
ІІІ.  ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
15.  Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі  статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
15.    Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.    
Відповідно до  статті 46 Конституції України громадяни  мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно зі  статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією  Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до статті 90 Закону № 889-VІІІ, який набрав чинності з 01.05.2016, встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно із пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VІІІ стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Так, згідно з частиною першою статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом 1 частини першої статті 28 Закону №1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону , а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04 квітня   2018 року у зразковій справі № 822/524/18.
З матеріалів справи та доводів касаційної скарги вбачається, що єдиною підставою для відмови у переведенні позивача на пенсію за нормами ЗУ «Про державну службу» є недостатній стаж державної служби, який полягає в незарахуванні трудового стажу позивача на посадах в органах державної податкової служби, оскільки на думку відповідача ці посади не відносяться до категорій посад визначених статтею 37 Закону України «Про державну службу».
Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Згідно п.1.1 Податкового кодексу України державна податкова справа - сфера діяльності контролюючих органів, передбачена Податковим кодексом і іншими актами законодавства України, спрямована на формування і реалізацію державної податкової політики в частині адміністрування податків, зборі; платежів.
Відповідно до ст.41.1 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні орган.
Відповідно до норм, закріплених у Податковому кодексі України - посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.
Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, визначає Закон України «Про державну службу» № 3723-ХІІ.
Згідно статті 1 цього Закону державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження. Регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.
Як було встановлено судами попередніх інстанцій, згідно із записами в трудовій книжки стаж державної служби ОСОБА_1 у податковій службі складає 22 роки 8 місяців 14 днів.
Наказом №2-0 від 04 січня 2016р. Ізмаїльської об`єднаної державної податкової інспекції ГУДФС в Одеській області 04 січня 2016р. позивачку звільнено з посади головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок платників податків управління податкового аудиту Ізмаїльської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області у зв`язку зі скороченням чисельності.
Згідно наданої позивачем посадової інструкції, посади на яких працювала ОСОБА_1 , були визначені структурою та штатним розписом Державної податковою служби України, на неї були покладені певні службові повноваження, які вона виконувала протягом 22 років 8 місяців відповідно до ЗУ «Про державну службу», Законом України «Про державну податкову службу в Україні», Податковим кодексом України.
Посади, на яких перебувала позивач в Державній податковій адміністрації в Одеській області відноситься до шостої категорії, а в Ізмаїльській ОДПІ - до сьомої категорії державних службовців згідно зі ст. 25 Закону № 3723.
Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08 жовтня 2013 року у справі №  21-275а13 зазначив, що аналіз положень  статті 37 Закону № 3723-XII,  Закону №  509-ХІІ  дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до  статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Зважаючи на те, що цей висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, сформульований за результатами розгляду справи, фактичні обставини в якій є подібними до фактичних обставин, встановлених у справі, що розглядається, - у справі, що розглядається, спір також стосується зарахування до стажу державної служби періоду служби у податкових органах посадових осіб, які мають спеціальне звання, то висновок судів першої й апеляційної  інстанцій про те, що, враховуючи також  Прикінцеві та перехідні положення Закону №    889-VІІІ, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до  статті 37 Закону № 3723-ХІІ, є правильним.
Аналогічний підхід застосування наведених норм права висловлений Верховним Судом, зокрема, у постанові від 03 липня 2018 року (справа №  586/965/16-а).
За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про необхідність зарахування до стажу державної служби перебування позивача на посаді у Державній податковій адміністрації в Одеській області, який протиправно не враховано Управлінням Пенсійним фонду під час вирішення питання про переведення позивача на інший вид пенсійного забезпечення.
Статтею 37 Закону № 3723-XII  встановлено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Водночас, за приписами частини дев`ятої  статті 37 Закону № 3723-XII  визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до  Закону №  1058-IV  особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього  Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби (…).
Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (частина десята  статті 37 Закону № 3723-XII).
Якщо особі з інвалідністю I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим  Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим  Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (частина дванадцята  статті 37 Закону № 3723-XII).
Як було зазначено вище, трудовий стаж позивачки на державній службі становить 22 роки 08 місяців, вона є інвалідом ІІ групи, що підтверджується витягом з акту огляду медико-соціальною комісією №779993.
Таким чином, оскільки особа, яка ініціювала касаційний перегляд у цій справі, є особою з інвалідністю ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 20 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, Верховний Суд дійшов висновку, що ця особа має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі  статтею 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивачки на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до  Закону № 3723-XII.
Стосовно аргументів пенсійного органу про те, що законодавець визначив правила, що підлягають застосуванню при призначенні пенсії державним службовцям після 01 травня 2016 року, тобто, на думку відповідача, підлягають застосуванню у сукупності норми, визначені пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону  № 889-VIII, і норми, передбачені частиною першою  статті 37 Закону № 3723-XII, які визначають умови для призначення пенсії державного службовця, а саме: вік (у даному випадку 60 років), стаж державного службовця і страховий стаж, колегія КАС ВС зазначає, що такі доводи є необґрунтовані. 
Суд виходив з того, що  Закон  не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. При цьому орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми  Закону  на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для пенсіонера тлумаченню законодавства України.
Аналогічну правову позицію було висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року у зразковій справі № 822/524/18.
За таких обставин, колегія суддів КАС ВС погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з приводу набуття ОСОБА_1 права на пенсію за Законом України "Про державну службу" №3723-ХІІ у відповідності до положень чинної на момент подання до відповідача заяви редакції ст. 37 цього Закону, а саме в розмірі 60% суми заробітної плати.
Оскільки на час виникнення у позивачки права на призначення пенсії    по інвалідності відповідно  Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, нормою якою врегульовано питання права на таку пенсію та її розмір передбачено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, колегія суддів КАС ВС дійшла висновку про те, що  ОСОБА_1  має право на призначення пенсії саме у розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постановах від 2 квітня 2019 року у справі № 687/545/17 , від 3 квітня 2019 року у справі № 398/3484/16-а, від 22 жовтня 2019 року у справі № 348/2370/16-а.
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в них повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
16. Відповідно до частини третьої  статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України  (надалі також  КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до  закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до  КАС України, внесені  Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим  Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим  Законом.    
Відповідно до статті 350 КАС України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями  345,  349,  350,  355,  356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
п о с т а н о в и в :
1.Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
2. Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 грудня 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2018 року у справі № 500/5183/17 - залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          Т. Г. Стрелець
Судді                                                                                                    С.Г. Стеценко
                                                                                                     Л.В. Тацій