ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року	Львів	Справа № 140/3558/19 пров. № А/857/3233/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Кушнерика М.П.
суддів –                                                            Курильця А.Р., Мікули О.І.;
за участю секретаря судового засідання –   Юник А.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду  від 26 листопада 2020 року, прийняте суддею Валюх В.М. в місті Луцьку, о 10 годині 55 хвилині, повний текст складено 07 грудня 2020 року, у справі № 140/3558/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

                                                           ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 06.11.2019 № 0003003302, № 0003013302, № 0003023302.
В обґрунтування вимог позовної заяви зазначає, що протиправними є висновки акту перевірки та спірні податкові повідомленнями-рішеннями, оскільки у вказаному акті відсутні жодні посилання на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані із обчисленням та сплатою податків, а посадові особи контролюючого органу неправомірно використали матеріали досудового розслідування.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду  від 26 листопада                    2020 року, позов задоволено повністю.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 06 листопада 2019 року № 0003003302, № 0003013302, № 0003023302.
Головне управління ДПС у Волинській області подало апеляційну скаргу, з підстав помилкового застосування норм матеріального та процесуального права та неповного з`ясування обставин справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано на те, що ОСОБА_1 отримано дохід, який не задекларовано, в порушення вимог п.п.162.1.1. п.162.1 ст.162, п.п.163.1.1. п.163.1 ст.163, п.п.164.1, п.164.3, пп.164.2.20 п.164.2 ст.164, п.179.1 п.179.7 ст.179 та відповідно до п.167.1 ст.167 ПКУ занижено податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 1995721,56 грн., а саме за: 2016р. - 139860,00грн. (777000,00 грн *18%); 2017р. - 1233954,00 грн. (6855300,00 грн.* 18%); 2018р. – 621907,56 грн. (3455042,00 грн.* 18%). 
Звернена увага на те, що не заслуговують на увагу пояснення позивача, щодо знаття депозитів фізичних осіб, оскільки суми, які були отримані з рахунків через довіреності та перераховані на картку у відношенні до ОСОБА_1 є його доходом. До матеріалів справи не додані докази, які підтверджують факт передачі коштів платникам податків.
Крім цього, зазначено, що самі фізичні особи - підприємці зазначають, що фінансово-господарської діяльності не здійснювали, за грошову винагороду надали власні паспорти громадян України та ідентифікаційні номери для реєстрації фізичних осіб - підприємців. Участі у реєстрації суб`єктами господарської діяльності не брали,Cфінансово-господарських операцій не здійснювали та будь-яких документів, що стосуються підприємницької діяльності не підписували.
Також, не повинні братися до уваги нотаріально засвідчені заяви, що оскільки з них не вбачається відсутність претензій по коштах,Cякі були зняті з їх рахунків,Cа навпаки можуть підтверджувати той факт, що вони не мають претензій до позивача відносно тих коштів, які останнім були зняті і не повернуті їм. Вказані заяви аж ніяк не підтверджують факт передачі коштів від ОСОБА_1 до вказаних осіб. Свідки, викликані в судове засідання у суді першої інстанції підтвердили той факт, що будь які кошти від позивача не отримували.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області просить залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року у справі №140/3558/19 залишити без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника податкового органу, який просив задоволити апеляційну скаргу, позивача, який просив залишити без змін рішення суду, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ГУ ДПС у Волинській області була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.
За результатами цієї перевірки податковим органом складено акт від 30.09.2019 № 1956/03-20-33-02/ НОМЕР_1 , встановлено, що згідно відомостей АТ «УкрСиббанк»,  ПАТ АБ «Укргазбанк», АТ «Альфа-Банк» позивач ОСОБА_1 за довіреностями суб`єктів господарської діяльності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 здійснював операції з поповнення картки та видачі коштів з рахунків за вкладами вищезазначених фізичних осіб. Фізичною особою ОСОБА_1 податкові декларації про майновий стан та доходи за 2016-2018 р.р. не подані, отримані суми коштів не задекларовані та відповідно ПДФО з сум отриманого доходу не сплачено. Згідно із протоколами допитів свідків вказаних вище осіб від 16.03.2019, фінансово-господарської діяльності вони не здійснювали, за грошову винагороду надали власні паспорти громадян України та ідентифікаційні номери для реєстрації фізичних осіб-підприємців. Участі у реєстрації суб`єктами господарської діяльності не брали, фінансово-господарських операцій не здійснювали та будь-яких документів, що стосуються підприємницької діяльності, не підписували. Під час проведення документальних позапланових виїзних перевірок зазначених осіб встановлено невключення до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку операцій з поповнення картки ОСОБА_1 та видачу коштів з рахунків за вкладами фізичних осіб через довіреність особи ОСОБА_1 на загальну суму 11087342,00 грн. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 отримано дохід, який не задекларовано, та занижено ПДФО на загальну суму 1995721,56 грн.   
Зважаючи на вищенаведене перевіркою встановлено порушення: підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, пунктів 164.1, 164.3, підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 ПК України, внаслідок чого занижено ПДФО на загальну суму 1995721,56 грн., в т. ч.: за 2016 рік на суму 139860,00 грн., за 2017 рік - 1233954,00 грн., за 2018 рік - 621907,56 грн.; підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163.1, пункту 164.1 статті 164, підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, внаслідок чого занижено військовий збір на загальну суму 166310,13 грн., в т. ч.: за 2016 рік на суму 11655,00 грн., за 2017 рік - 102829,50 грн., за 2018 рік - 51825,63 грн.; статті 49, пункту 176.1 статті 176, пункту 179.2 статті 179 ПК України, а саме неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2016, 2017 та 2018 р.р (т. 1, а. с. 11-14).
01.11.2019 ГУ ДПС у Волинській області своїм листом повідомило позивача про відсутність підстав для задоволення вимог, викладених в запереченні на вказаний акт перевірки (т. 1, а. с. 16).
06.11.2019 на підставі акту перевірки ГУ ДПС у Волинській області, прийняло податкові повідомлення-рішення:
№ 0003003302, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з ПДФО на 2494651,95 грн., в т. ч. за податковим зобов`язанням - на 1995721,56 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - на 498930,29 грн. (т. 1, а. с. 17);
№ 0003013302, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 510,00 грн. (т. 1, а. с. 18);
№ 0003023302, відповідно до якого ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 207887,67 грн., в т. ч. за податковим зобов`язанням - на 166310,13 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - на 41577,54 грн (т. 1, а. с. 19).
Вважаючи прийняті Головним управлінням ДПС у Волинській області податкові повідомлення-рішення від 06.11.2019 № 0003003302, № 0003013302, № 0003023302 протиправними, позивач з вернувся з позовом до суду про їх скасування.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у даному випадку контролюючий орган не довів факт отримання позивачем доходу, який підлягає оподаткуванню ПДФО та військовим збором, за операціями з вкладами                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ..
Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України (далі – ПК України) передбачено, що платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Згідно із підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
За правилами пункту 164.3 статті 164 ПК України при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах.
Підпунктом «в» пункту 176.1 статті 176 ПК України передбачено, що платники податку зобов`язані: подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.
Згідно із пунктами 179.1, 179.7 статті 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу. Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації. Сума податкових зобов`язань, донарахована контролюючим органом, сплачується до відповідного бюджету у строки, встановлені цим Кодексом.
Відповідно до підпунктів 1.1-1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України  тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.
Матеріалами справи підтверджується, що контролюючий орган дійшов висновків про те, що позивач ОСОБА_1 , який за довіреностями суб`єктів господарської діяльності здійснював операції з поповнення картки та видачі коштів з рахунків за вкладами, отримані суми коштів як дохід не задекларував та відповідно ПДФО та військовий збір з сум отриманого доходу не сплатив. 
До таких висновків податковий орган дійшов зважаючи на акти документальних позапланових виїзних перевірок від 21.08.2019 суб`єктів господарської діяльності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (т. 1, а. с. 30-58), від 06.09.2019 суб`єктів господарської діяльності                   ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (т. 1, а. с. 58-74), відомостей                       АТ «УкрСиббанк», ПАТ АБ «Укргазбанк», АТ «Альфа-Банк» (т. 2, а. с. 141-149) та протоколів допиту як свідків вказаних осіб, допитаних у кримінальному провадженні № 32019030000000007 від 12.02.2019 (т. 1, а. с. 103-104, 111-112, 121-122, 132-133, 146-149, 156-157, 162-163, 172-173, 187-188, 197-198, 210-211). Відповідно до постанов про розголошення даних досудового розслідування старшого слідчого з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_13 від 05.08.2019, від 17.01.2020 надано працівникам управління податків і зборів фізичних осіб ГУ ДФС у Волинській області та управління правового забезпечення ГУ ДПС у Волинській області дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування кримінального провадження № 32019030000000007 від 12.02.2019 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 212, частиною першою статті 358 та частиною четвертою статті 358 Кримінального кодексу України (далі - КК України), а саме відомостей з протоколів допитів вказаних вище осіб та відомостей вилучених в ході слідства документів про використання банківських рахунків таких осіб (т. 1, а. с. 242-243, 245-246).
З матеріалів справи видно, що позивач ОСОБА_1 у своїх поясненнях та показаннях як свідка (т. 3, а. с. 4), наданих під час судового розгляду справи, вказав, що дійсно за довіреностями фізичних осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,                      ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 здійснював, за їх дорученням та в їх інтересах, операції із внесення та зняття коштів з депозитних рахунків, відкритих на вказаних осіб, та жодних доходів від вказаних дій не отримав. Кошти були повернуті вказаним особам, які до позивача претензій майнового характеру не мають.
Так, про вказані дії свідчать наявні у матеріалах справи нотаріально посвідчені довіреності, видані вказаними особами на здійснення позивачем представництва їх інтересів у всіх без винятку установах, на підприємствах, в організаціях незалежно від їх форми власності, в т. ч. в банківських установах, з правом відкривати рахунки в іноземній та національній валюті у відомій представнику банківській установі, розпоряджатися рахунками з використанням електронних платіжних засобів (т. 1, а. с. 84-92).
Також, згідно довіреностей, виданих ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , позивача ОСОБА_1 уповноважено розпоряджатися депозитним рахунком у                       АТ «Альфа-Банк», та надано право, зокрема, розпоряджатися грошовими коштами, що знаходитимуться на рахунку, без будь-яких обмежень, вносити грошові кошти на рахунок, отримувати проценти, що нараховані на суму грошових коштів, розміщених на рахунку, закривати рахунок (т. 1, а. с. 113, 134, 150, 158, 164, 174, 189, 199, 212).
Згідно із підпунктом 165.1.29 пункту 165.1 статті 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються доходи, зокрема, основна сума депозиту (вкладу), внесеного платником податку до банку чи небанківської фінансової установи, яка повертається йому.
Таким чином, з урахуванням зазначеного колегія суддів вважає, що оскільки операції із зняття коштів здійснювалися саме на депозитних рахунках, які відкриті на ім`я саме фізичних осіб, відтак дана обставина унеможливлює нарахування ПДФО на основну суму депозиту, яка повертається особі.
Відносно покликань на те, що позивач отримав дохід у вигляді коштів, знятих з рахунків за вкладами інших осіб, оскільки такі кошти фізичним особам не були повернуті, слід зазначити, що відносно позивача ОСОБА_1 відсутні будь-які обвинувальні вироки суду про притягнення його до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення проти власності, щодо нього не ініційовані судові провадження у порядку кримінального чи цивільного судочинства про стягнення коштів, отриманих з рахунків за вкладами інших осіб. Крім цього, наявним у матеріалах справи листом ГУ ДФС у Волинській області від 25.05.2020 № 429/10/03-97-04-02-10 повідомляє, що у кримінальному провадженні № 32019030000000007 від 12.02.2019 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, позивачу ОСОБА_1 про підозру не повідомлялося (т. 2, а. с. 173).
Апеляційний суд погоджується з тим, що не заслуговують на увагу покликання податкового органу на протоколи допиту як свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , допитаних у кримінальному провадженні № 32019030000000007 від 12.02.2019 (т. 1, а. с. 103-104, 111-112, 121-122, 132-133, 146-149, 156-157, 162-163, 172-173, 187-188, 197-198, 210-211), оскільки показання свідків, відображені у цих протоколах, стосуються обставин їх реєстрації як суб`єктів господарювання та здійснення такої діяльності з іншими юридичними особами (зокрема, ТзОВ «Волиньліспром»), а запитань щодо обставин оформлення на ОСОБА_1 довіреностей на розпорядження коштами на депозитному рахунку в банку, зняття та отримання коштів з рахунків вказаним свідкам не ставилися. 
Також, зазначені протоколи допиту вказаних свідків не були взяті до уваги і при розгляді справи № 140/2715/18 за позовом ТзОВ «Волиньліспром» до ГУ ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, у якій рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20.03.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.08.2019 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.03.2020, позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області від 03.12.2018 № 0014651403 (т. 2, а. с. 232-247).
Зазначені протоколи свідків, допитаних у кримінальному провадженні № 32019030000000007 від 12.02.2019, не є доказами у цій справі в розумінні статті 91 та 212 КАС України позаяк свідки підлягають допиту судом, який розглядає справу.
Крім цього, допитані в суді першої інстанції як свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (т. 3, а. с. 1-3) показали, що за пропозицією ОСОБА_1 зареєструвалися підприємцями, видали позивачу нотаріально посвідчену довіреність на здійснення їх інтересів, та фактично господарською діяльністю не займалися. Стосовно відкритих на їх ім`я рахунків в банку повідомили, що оформляли довіреності на ОСОБА_1 щодо розпорядженням коштами на рахунку, коштів від нього не отримували та жодних майнових претензій до нього не мають.
Однак, такі покази свідків правомірно не прийнятті до уваги судом першої інстанції, оскільки останні підтвердили факт оформлення довіреностей на представництво їх інтересів ОСОБА_1 , в т. ч. у банку з правом розпорядження коштами на депозитному рахунку, відкритому на їх ім`я, а кошти позивачем були зняті саме з депозитних рахунків та на підставі довіреностей, відповідно до яких ОСОБА_1 діяв за дорученням та в інтересах ОСОБА_15 (попередні прізвища ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ), ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які офіційно не зверталися до правоохоронних чи судових органів щодо неповернення їм коштів. Крім того, належних доказів можливого здійснення позивачем фіктивної підприємницької діяльності від імені вказаних осіб суду також не надано.
Поряд з цим, у матеріалах справи наявні нотаріально посвідчені заяви від 25.11.2020, у яких ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 вказали, що грошові кошти, зняті ОСОБА_1 з їх депозитного рахунку в АТ «Альфа-Банк», їм повернуто позивачем в повному обсязі, матеріальні претензії відсутні (т. 3, а. с. 24-27). Крім того, ОСОБА_2 у нотаріально посвідченій заяві від 26.06.2020 також вказав про відсутність матеріальних претензій до ОСОБА_1 (т. 2, а. с. 222).
Встановленні обставини справи та норми чинного законодавства підтверджують висновок суду першої інстанції про протиправність податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Волинській області від 06.11.2019 № 0003003302, № 0003013302, № 0003023302 та обґрунтованість вимоги позивача про їх скасування.
Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.
Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.
Нормами ч. 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За правилами частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до частин п`ятої - сьомої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із частиною дев`ятою статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до договору про надання правової допомоги від 12.11.2019 з додатковим договором (т. 2, а. с. 158-160), квитанціями до прибуткового касового ордеру від 12.11.2019 на суму 10000,00 грн. (т. 2, а. с. 165), від 12.03.2020 на суму 11600,00 грн. (т. 2, а. с. 164), від 29.04.2020 на суму 1200,00 грн. (т. 2, а. с. 163), від 20.05.2020 на суму 1200,00 грн. (т. 1, а. с. 167), від 03.06.2020 на суму 1200,00 грн. (т. 2, а. с. 180), від 27.08.2020 на суму 1800,00 грн. (т. 2, а. с. 225), від 09.09.2020 на суму 1200,00 грн. (т. 2, а. с. 229), від 23.09.2020 на суму 1200,00 грн. (т. 2, а. с. 254), позивач сплатив адвокату Сорокопуду М.О., який здійснює професійну діяльність відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 19 від 29.06.1993 (т. 2, а. с. 227), кошти на правничу допомогу в сумі загальній сумі 29400,00 грн. Крім того, суду також надані акти прийому наданих послуг від 29.04.2020 на суму 22800,00 грн. (т. 2, а. с. 161), від 20.05.2020 на суму 1200,00 грн. (т. 2, а. с. 166), від 03.06.2020 на суму 1200,00 грн. (т. 2, а. с. 179), від 27.08.2020 на суму 1800,00 грн. (т. 2, а. с. 224), від 09.09.2020 на суму 1200,00 грн. (т. 2, а. с. 228), від 23.09.2020 на суму 1200,00 грн. (т. 2, а. с. 255).
При цьому, представник відповідача Ярошик Т.В. подав письмові заперечення (т. 2, а. с. 168-169), у яких заперечив щодо співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
Викладені у пунктах 1, 2 акту прийому-передачі послуг від 29.04.2020 (т. 1, а. с. 161) види послуг у вигляді аналізу законодавства, консультації щодо характеру спірних правовідносин на суму 3600,00 грн., вжиття заходів досудового врегулювання спору на суму 2400,00 грн. не пов`язані із розглядом справи та не підлягають відшкодуванню. Крім того, відшкодуванню також не підлягає вид послуг у вигляді участі в судовому засіданні 29.04.2020 на суму 1200,00 грн., про що вказано у пункті 4 акту прийому-передачі послуг від 29.04.2020 (т. 1, а. с. 161), оскільки відповідно до ухвали суду від 29.04.2020, постановленої в порядку письмового провадження, судове засідання не проводилося, розгляд справи було відкладено (т. 2, а. с. 154).
Таким чином, зважаючи на вищенаведені обставини, поданні в підтвердження понесених позивачем витрат пов`язаних з розглядом справи та враховуючи складність справи (справу розглянуто за правилами загального позовного провадження), кількість судових засідань, час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг та їх обсяг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 16000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та сплачений позивачем згідно квитанції від 25.11.2019 № 0.0.1534944688 судовий збір в розмірі 9605,00 грн.                     (т. 1, а. с. 2, 21).
Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду  від 26 листопада 2020 року у справі № 140/3558/19 – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	М. П. Кушнерик 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 19 березня 2021 року

Суддя