ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року	Львів	Справа № 140/9963/20 пров. № А/857/14796/20	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Кушнерика М. П., Пліша М. А.,
з участю секретаря судового засідання –     Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року у справі № 140/9963/20 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області   про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій,-

суддя в 1-й інстанції – Волдінер Ф. А.,
час ухвалення рішення – 19.10.2020 року, 
місце ухвалення рішення – м. Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – не зазначена,

                                                            в с т а н о в и в:

Позивач – ФОП ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій № 000254-32 від 08 травня 2020 року, прийняте ГУ ДПС у Волинській області з підстав прийняття такого поза встановленими строками.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду  від 19 жовтня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 08 травня 2020 року № 000254-32.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що за фактом виявленого порушення на підставі акта перевірки ГУ ДПС у Волинській області 08 травня 2020 року прийняло рішення № 000254-32 про застосування до позивача штрафу, розмір якого відповідає санкції статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального». Вважає, що, приймаючи зазначене рішення відповідач діяв у спосіб, визначений Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 червня 2006 року № 790 (далі – Порядок №790), оскільки норми ПК України на зазначені відносини не поширюються. Пунктом 6 вказаного Порядку зазначено, що порядок і строки розгляду матеріалів, які є підставою для застосування фінансових санкцій, та прийняття рішення про їх застосування встановлюються органом, який видав ліцензію відповідно до його компетенції. Також, із посиланням на відповідні висновки Верховного Суду, звертає увагу, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності такого рішення і, як наслідок, про його скасування.  З урахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
 Позивач скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що у даному випадку, приймаючи спірне рішення у формі рішення про застосування фінансових санкцій, відповідач діяв не у спосіб, визначений законом, оскільки не дотримався строків його прийняття. Вказує, що відповідачем не надано доказів про те, що ним вчинялися дії для отримання додаткових документів по справі чи вживалися відповідні заходи по прийняттю рішення, що є підставою для продовження терміну розгляду справи. З урахуванням наведеного просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник відповідача (апелянта) – Ярошик Т. В. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити.
Представник позивача – Семенюк Л. В. у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1  17 серпня 2018 року зареєстрована як юридична особа; основним видом її діяльності є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний) (код КВЕД 56.10), роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (код КВЕД 47.11), роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах (код КВЕД 47.25), обслуговування напоями (код КВЕД 56.30), що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
11 листопада 2019 року на підставі наказу № 954 та направлень №145 та №146 працівниками ГУ ДПС у Волинській області у господарській одиниці кафе за адресою: АДРЕСА_1 , проведено фактичну перевірку з питань дотримання вимог Податкового кодексу України (далі - ПК України), Законів України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та пального», «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», постанови Кабінету Міністрів України від 24 квітня 2019 року № 408 «Порядок електронного адміністрування реалізації пального» та інших нормативно-правових актів, які регулюють ліцензування, виробництво, обіг, зберігання спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального». За результатами перевірки складено акт №03/51/32-01/ НОМЕР_1 від 12 листопада 2019 року. За висновками акта перевірки позивач порушила статтю 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального». Перевіркою контрольних стрічок встановлено факт роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії в період з 16 вересня 2019 року по 18 жовтня 2019 року.
На підставі акта перевірки від 11 листопада 2019 року ГУ ДПС у Волинській області прийняло рішення №000254-32 від 08 травня 2020 року, яким за факт роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії до позивача на підставі абзацу шостого частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» до ФОП ОСОБА_1 застосувало фінансову санкцію у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням про застосування фінансових санкцій, позивач звернулася в суд з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при розгляді справи та, відповідно, при прийнятті рішення про застосування фінансових санкцій порушені строки прийняття оскаржуваного рішення. Відповідачем не надано доказів про те, що ним вчинялися дії для отримання додаткових документів по справі чи вживалися відповідні заходи по прийняттю рішення, що є підставою для продовження терміну розгляду справи.
Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом- сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначені Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР (із змінами та доповненнями).
Відповідно до частини 14 статті 15 цього Закону роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.
За приписами частини 16 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» плата за ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту), становить 8000 гривень на кожний окремий, зазначений в ліцензії електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), що знаходиться у місці торгівлі; на роздрібну торгівлю тютюновими виробами на кожне місце торгівлі - 2000 гривень, а на території сіл і селищ, за винятком тих, що знаходяться у межах території міст, - 500 гривень на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту), на кожний окремий, зазначений у ліцензії електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), що знаходиться у місці торгівлі, і 250 гривень - на роздрібну торгівлю тютюновими виробами на кожне місце торгівлі.
Плата за ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами справляється щоквартально рівними частками і зараховується до місцевих бюджетів згідно з чинним законодавством (ч.19 ст.15 Закону).
За приписами частини 20 статті 15 згаданого вище Закону ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання.
Відповідно до вимог частини 22 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання.
Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови (ч.28 ст.15 Закону).
Як вбачається із матеріалів справи, такі містять копії ліцензій серії АС № 015597, виданої 06 вересня 2018 року ГУ ДФС у Волинській області на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями суб`єкту господарювання ОСОБА_1 на період з 16 вересня 2018 року до 16 вересня 2019 року та серії АС № 021918 від 10 жовтня 2019 року на період з 20 жовтня 2019 року до 20 жовтня 2020 року за адресою місця торгівлі: АДРЕСА_1 , кафе, НОМЕР_2 , 7 м.кв.
Актом перевірки за вказаною адресою зафіксовано факт роздрібної торгівлі алкогольними напоями без ліцензії у період з 16 вересня 2019 року по 18 жовтня 2019 року, що не заперечує позивач у справі, разом з тим, позивач не погоджується з порядком та строком прийняття оскаржуваного рішення.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
Абзац 6 частини 2 статті 17 цього Закону передбачає, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17 000 гривень.
Згідно з частиною 4 статті 17 згаданого вище Закону рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.
Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 2 червня 2003 р. №790.
Пунктами 5, 6 Порядку №790 (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що однією з підстав для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є акт перевірки додержання суб`єктом господарювання встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства. Рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених пунктом 2 цього Порядку, приймаються керівником, а у разі його відсутності - заступником керівника органу, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами (ДФС та її територіальні органи, Мінекономрозвитку), чи керівником (його заступником) органів МВС, МОЗ, Держстату, Держспоживінспекції відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством.
Відповідно до пункту 2.8 Інструкції про порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", затвердженої наказом ДААК ДПА України від 08 липня 2003 року №80, у редакції наказу від 20 червня 2007 року №113 розгляд справи та прийняття рішення здійснюються у термін тридцяти робочих днів, з моменту складання акта про порушення суб`єктом підприємницької діяльності вимог законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, чи з дати реєстрації матеріалів перевірок, які надійшли на розгляд від правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади. У разі необхідності отримання додаткових доказів по справі, термін розгляду матеріалів перевірки може бути продовжено на термін не більше ніж 6 місяців з дня виявлення порушення.
Судом встановлено, що порушення згідно з актом перевірки виявлено 11 листопада 2019 року та цього ж дня примірник акту вручено позивачу. Заперечення на акт перевірки позивач не подавав. Ці факти учасники справи не заперечують.
Таким чином, враховуючи наведені вище правові норми, колегія суддів вважає, що рішення про застосування фінансових санкцій відповідач мав прийняти протягом тридцяти робочих днів, з моменту складання акта про порушення суб`єктом підприємницької діяльності вимог законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального.
Разом з тим, як стверджується матеріалами справи, відповідач застосував до позивача фінансові санкції лише 08 травня 2020 року, прийнявши рішення про застосування фінансових санкцій.
Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів про те, що відповідачем вчинялися дії для отримання додаткових документів по справі чи вживалися відповідні заходи по прийняттю рішення, що є підставою для продовження терміну розгляду справи. Доказів на підтвердження цих обставин відповідач ні в суд першої інстанції, ні в суд апеляційної інстанції не подав, тому колегія суддів вважає, що такі обставини спростовують покликання відповідача на правомірність дотримання порядку розгляду справи та дотримання строків при прийнятті рішення про застосування фінансових санкцій у спірних правовідносинах. 
Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач не дотримався встановленого порядку та строків прийняття рішення за наслідками перевірки.
При цьому колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що  вказані окремі дефекти не впливають на законність рішення, оскільки у спірних правовідносинах має місце саме суттєве порушення  порядку (процедури) та строків прийняття рішення про застосування фінансових санкцій, що відповідно тягне незаконність оскаржуваного рішення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку  кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до  ст.316 КАС України  апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки апеляційний суд залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч. 6  ст. 139 КАС України  понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.  139,  242,  243,  250,  310,  315,  316,  321,  322,  325,  328,  329 КАС України, суд,-
                                                      п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення  Волинського окружного адміністративного суду  від 19 жовтня 2020 року  у справі № 140/9963/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	М. П. Кушнерик 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 19 березня 2021 року.