ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1354/20  Номер провадження 22-ц/814/277/21	Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Триголова В.М.
суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників процесу апеляційні скарги Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві
на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2020 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві про відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі незаконними діями органу державної влади,-
В С Т А Н О В И Л А:
У червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі: Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, про відшкодування моральної шкоди заподіяної особі незаконними діями органу державної влади.
В обґрунтування позову посилається на те, що 09 червня 2017 року інспектором патрульної поліції 3-ї роти батальйону Управління патрульної поліції в м. Полтава Мілько Ю.О. відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АА № 086620 та незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП.
В результаті судового розгляду даного протоколу про адміністративне правопорушення, постановою Апеляційного суду Полтавської області від 10 жовтня 2017 року в справі №552/3608/17 провадження закрито за п.8 ст. 247 КУпАП, так як в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений законом України про адміністративну відповідальність, а саме за ст. 173 КУпАП.
За наведеного позивач прохав в зв`язку тим, що йому завдано значних моральних страждань, які полягають приниженні часті, гідності, моральних переживаннях, фізичних стражданнях, порушенні нормальних життєвих стосунків, стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з відповідного єдиного казначейського рахунку на його користь 12800 гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діяннями поліцейського, як посадової особи органу державної влади; стягнути з держави Україна за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Полтавській області на його користь документально підтверджені понесені мною судові витрати в розмірі 62 гривні 85 копійок.
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 3 000 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади Департаменту патрульної поліції.
Відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення понесених ним судових витрат.
Судовий збір по справі віднесено за рахунок Державного бюджету.
Представником Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Полтавській області подано апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій інспекторів патрульної поліції, не вказано в чому саме полягає моральна шкода, та не обґрунтовано розмір відшкодування, заявлений позивачем.
Представником Державної казначейської служби України також подано апеляційну скаргу, у доводах якої вказує, що згідно положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури і суду» передбачається можливість реалізації норм цивільного законодавства про відшкодування шкоди, завданої правопорушенням , за рахунок коштів Державного бюджету України лише у випадку, коли правопорушення вчинено спеціальним суб`єктом (працівник правоохоронного органу, прокуратури) і набуло вигляду незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття під варту і тримання під вартою, тощо. При цьому позивачем жодними належними доказами не доведено вчинення щодо нього протиправних дій працівниками поліції, наявності шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між винними діями таких осіб та наслідками що настали.
Позивачем надано відзив на апеляційні скарги, у доводах якого вважає рішення місцевого суду законним і обґрунтованим. Просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню. 
Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено місцевим судом 09 червня 2017 року інспектором патрульної поліції 3-ї роти батальйону Управління патрульної поліції в м. Полтава Мілько Ю.О. відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АА № 086620 від 09.06.2017 року та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП.
Постановою судді Київського районного суду м. Полтави від 28.08.2017 року в справі №552/3608/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 85 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 320 грн. 
Обставини справи встановлені судом та зазначені в постанові:09.06.2017 року, близько 16 год.45 хв., ОСОБА_1 перебуваючи в громадському місці по АДРЕСА_1 у приміщенні магазину «Ельдорадо», висловлювався нецензурною лайкою чіплявся до персоналу магазину та відвідувачів, голосно кричав чим порушив громадський порядок та спокій громадян.
Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 10 жовтня 2017 року в справі №552/3608/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 28.08.2017 року стосовно ОСОБА_1 скасовано та на підставі п.8 ст. 247 КУпАП провадження щодо ОСОБА_1 закрито, так як в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений законом України про адміністративну відповідальність, а саме за ст. 173 КУпАП. 
Підставою для скасування постанови судом апеляційної інстанції стало те, що ОСОБА_1 за вчинення дій зазначених в протоколі та в подальшому і постанові суду вироком Київського районного суду м. Полтави від 25.09.2017 року визнаний винним за ч. 2 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання за вчинення кримінального правопорушення.
Постанова Апеляційного суду Полтавської області від 10 жовтня 2017 року в справі №552/3608/17 набрала законної сили 10.10.2017 року.
Вподальшому, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15.09.2020 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України на підставі п.1ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст..49 КК України та закрито кримінальне провадження. 
       Задовільняючи частково позовні вимоги, місцевий суд посилаючись на правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16 та правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, дійшов висновку, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.
       Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.
Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотнезначення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.
Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

       Аналізуючи зазначені норми права колегія суддів звертає увагу на те, що право на відшкодування шкоди виникає у особи внаслідок саме незаконного притягнення її до адміністративної чи кримінальної відповідальності.
       При цьому з матеріалів справи вбачається, що підставою для скасування постанови судді Київського районного суду м. Полтави від 28.08.2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі стало те, що інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення підлягає кваліфікації за ч. 2 ст. 125 КК України, та є саме кримінальним правопорушенням. Отже закриття провадження у справі відбулося з нереабілітуючих позивача підстав.
       Посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 є безпідставним, оскільки обставини виникнення між сторонами правовідносин не є тотожними, під час розгляду судом справи № 640/16169/17 встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Підставою закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 стало те, що вчинені ним дії кваліфікуються як кримінальний проступок. Крім того, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15.09.2020 року провадження у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_1 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України закрито, а ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України на підставі п.1ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст..49 КК України, тобто також з нереабілітуючих підстав.
Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо стягнення на користь позивача 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди є безпідставним, оскільки судом не було враховано, що позивачем не доведено факту саме незаконності притягнення його до адміністративної відповідальності.
       За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -
 П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві - задовольнити.
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2020 року – скасувати. 
Ухвалити нове рішення, яким у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві про відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі незаконними діями органу державної влади – відмовити. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий:                         В.М. Триголов 

Судді:                         А.І. Дорош

О.А. Лобов