П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/3953/20	

Категорія:112010200          Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту:16.11.2020 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.
при секретарі           – Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі – ГУПФ) України в Одеській області про:
-          визнання протиправним та скасування рішення ГУПФ України в Одеській області від 10 лютого 2020 року №155350004999, а також рішення викладене у листі ГУПФ України в Одеській області від 21 лютого 2020 року вих.№1182-791/П-02/8-1500/20 щодо відмови позивачу у призначенні пенсії;
-          визнання протиправною бездіяльності ГУПФ України в Одеській області щодо не призначення та невиплати позивачу пенсії (рішення ГУПФ України в Одеській області від 10 лютого 2020 року №155350004999, лист ГУПФ України в Одеській області від 21 лютого 2020 року вих. №1182-791/П-02/8-1500/20);
-          зобов`язання ГУПФ України в Одеській області вчинити певні дії, а саме призначити пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (далі – Закон №1789-ХІІ), нарахувати суми пенсії з 30 січня 2017 року до 30 січня 2020 року та виплатити пенсію за минулий час у відповідності до ст. 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що він 30 січня 2020 року у порядку, визначеному Законами України "Про пенсійне забезпечення" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" звернувся до ГУПФ України в Одеській області через Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі та подав встановленого зразка електронну заяву, а 31 січня 2020 року – письмову заяву про призначення (перерахунок) пенсії, до якої долучив усі необхідні документи. 
У вищевказаних документах зазначив, що стаж роботи на прокурорсько-слідчих посадах органів прокуратури складав 11 років, а загальна вислуга років, що дає право на пенсію згідно зі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (у редакції на час звільнення з органів прокуратури за станом здоров`я), складала 16 років. Зазначає, що на підставі поданих позивачем документів до ГУПФ України в Одеській області йому була призначена пенсія по інвалідності та виплачувалась в період з 14 серпня 2012 року до 14 серпня 2015 року. Після звільнення з військової прокуратури Південного регіону України позивач працевлаштувався та в період з 15 серпня 2012 року по 15 січня 2020 року працював на різних адміністративних посадах в органах прокуратури. Станом на 24 січня 2017 року позивач здобув загальну вислугу – 20 років 6 місяців роботи на посадах, визначених чинним по теперішній час п.6 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", яка дає право на призначення пенсії працівникам, звільненим з органів прокуратури за станом здоров`я.
ГУПФ України в Одеській області прийнято рішення від 10 лютого 2020 року №155350004999 щодо відмови позивачу у призначенні пенсії. На думку відповідача, оскільки за наданими документами стаж за вислугу років становив 23 роки 3 місяці (стаж враховано по 31 грудня 2019 року) та стаж на посаді прокурора – 18 років 4 місяці, а відповідно до ч.1 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі – Закон №1697-VII) прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 01 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року – 24 роки 6 місяців, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців, то підстав для призначення пенсії не має. Позивач вважає таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що з огляду на те, що рішення ГУПФ України в Одеській області ґрунтується на нормах закону, а обчислений стаж за вислугу років позивачем не оскаржується, відсутні жодні підстави для визнання протиправним та скасування такого рішення. Позивач звернувся до Головного управління із заявою про призначення пенсії 30 січня 2019 року, тобто у той час, коли Закон №1789-ХІІ втратив чинність, а пенсійне забезпечення працівників прокуратури регулювалось Законом №1697-VII. Враховуючи це, при розгляді питання щодо призначення позивачу пенсії за вислугу років як працівнику прокуратури, необхідно керуватися Законом №1697-VII, що власне і було здійснено Головним управлінням. Посилання позивача на те, що він набув право на призначення пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ ще до втрати таким Законом чинності є безпідставними, оскільки відповідно до ч.1 ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ у разі звернення з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року, прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років. Станом на 31 травня 2015 року (останній день чинності Закону №1789-ХІІ) позивач не мав необхідного стажу за вислугу років для призначення пенсії за ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ, а відтак не існує жодних підстав для застосування до позивача закону, який втратив чинність.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУПФ України в Одеській області про: визнання протиправним та скасування рішення ГУПФ України в Одеській області від 10 лютого 2020 року №155350004999, а також рішення викладеного у листі ГУПФ України в Одеській області від 21 лютого 2020 року вих. №1182-791/П-02/8-1500/20 щодо відмови позивачу у призначенні пенсії; визнання протиправною бездіяльність ГУПФ України в Одеській області щодо не призначення та невиплати позивачу пенсії (рішення ГУПФ України в Одеській області від 10 лютого 2020 року №155350004999, лист ГУПФ України в Одеській області від 21 лютого 2020 року вих. №1182-791/П-02/8-1500/20); зобов`язання ГУПФ України в Одеській області призначити пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, нарахувати суми пенсії з 30 січня 2017 року до 30 січня 2020 року та виплатити пенсію за минулий час у відповідності до ст. 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" – відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги:
-          при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд першої інстанції не врахував думку сторін (ст. 257 КАС України), чим порушив норми процесуального права, що як наслідок призвело до неправильного вирішення справи;
-          судом першої інстанції було зроблено неправильний висновок про те, що до стажу роботи за вислугу років позивача враховується лише половина періоду навчання курсанта "з 01.09.1996 по 16.06.2001 (що становить 2 роки 4 місяці 23 дня)..., оскільки відповідно до пункту 6 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею зараховується половина строку навчання у вищих навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання, та період проходження військової служби з 24.07.1996 по 31.08.1996 роки". Таким чином, викладені у рішенні суду першої інстанції висновки, що станом на 31 грудня 2019 року загальний страховий стаж позивача складає 20 років 10 місяців, стаж на посаді прокурора – 18 років 4 місяці при страховому стажі роботи – 14 років 9 місяців, є незаконними;
-          право на пенсію позивачу виникло – 14 серпня 2012 року (у день звільнення з посади прокурора за станом здоров`я), тобто під час дії ч.8 ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ. Оскільки право на пенсійне забезпечення для осіб, які звільнені з прокурорсько-слідчих посад органів прокуратури за станом здоров`я, було встановлено ч.8 ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ, чинного на момент звільнення, то зазначена норма зберігає юридичну силу як для позивача, так і для відповідача. Згідно ч.1 ст. 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення" реалізувати це право він міг в будь-який момент звернувшись до органів Пенсійного фонду України з відповідною заявою. Тобто в даному випадку вступає в силу ч.1 ст. 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення" – яке не обмежує дію в часі набутого права на пенсію згідно зі ст. 50 Закону №1789-ХІІ. Тому твердження суду першої інстанції, що Закон №1697-VII втратив чинність до Закону №1789-ХІІ, у зв`язку з чим норми Закону №1697-VII, які діяли раніше застосуванню не підлягають, прямо протирічать ст. 22 Конституції України.
У відзиві ГУПФ України в Одеській області на апеляційну скаргу вказується, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
ОСОБА_1 на підставі його заяви від 01 листопада 2012 року протоколом ГУПФ України в Одеській області від 15 серпня 2012 року призначено з 15 серпня 2012 року пенсію по інвалідності згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Відповідно до атестата про зняття з обліку №1701 від 06 листопада 2017 року ГУПФ України в Одеській області ОСОБА_1 припинено виплату пенсії по інвалідності у зв`язку із закінченням терміну інвалідності.
30 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ГУПФ України в Одеській області із заявою №884 про призначення йому пенсії за вислугу років, до якої позивачем було додано наступні документи:
- довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру;
- паспорт НОМЕР_1 ;
- трудову книжку серії НОМЕР_2 , б/н;
- довідку із СПОВ про заробітну плату з 01 липня 2000 року по день звернення №810;
- довідку про джерела доходів з 01 липня 2020 року №18/18;
- диплом (свідоцтво, атестат) про навчання НОМЕР_3 .
Також, ОСОБА_1 до відповідача було надано витяг з послужного списку, з якого вбачається, що позивач:
1. з 24 липня 1996 року по 16 червня 2001 року був курсантом Відділення військової підготовки при Державному університеті "Львівська політехніка";
2. з 16 червня 2001 року по 20 липня 2001 року закінчив Львівський військовий ордена Червоної Зірки інститут імені гетьмана Петра Сагайдачного при Національному університеті "Львівська політехніка" за спеціальністю – "Правознавство" (ВОС 850200), та направлений в розпорядження Генерального прокурора України;
3. з 20 липня 2001 року по 01 серпня 2001 року працював слідчим Військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України;
4. з 01 серпня 2001 року по 07 лютого 2002 року працював слідчим Військової прокуратури Болградського гарнізону Південного регіону України;
5. з 07 лютого 2002 року по 14 березня 2003 року працював старшим слідчим Військової прокуратури Болградського гарнізону Південного регіону України;
6. з 14 березня 2003 року по 11 грудня 2004 року працював старшим слідчим слідчого відділу Військової прокуратури Південного регіону України;
7. з 11 грудня 2004 року по 16 квітня 2007 року працював заступником військового прокурора Військової прокуратури Болградського гарнізону Південного регіону України;
8. з 16 квітня 2007 року по 08 жовтня 2010 року працював заступником начальника відділу нагляду за додержанням законів у військових формуваннях Військової прокуратури Південного регіону України;
- зазначено, що укладено контракт строком на 5 років з 30 липня 2007 року по 30 липня 2012 року;
9. з 08 жовтня 2010 року по 14 червня 2011 року працював начальником відділу нагляду за додержанням законів у військових формуваннях Військової прокуратури Південного регіону України;
10. з 14 червня 2011 року працював начальником відділу захисту прав і свобод громадян та інтересів держави Військової прокуратури Південного регіону України;
- звільнений з військової служби у запас на підставі п."б" ч.6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я) згідно наказу МОУ №599 від 26 липня 2012 року;
- звільнений з посади, виключений із штатів особового складу Військової прокуратури Південного регіону України, усіх видів забезпечення та направлений для постановки на облік до Приморського РВК м. Одеси згідно наказу ППР №23к від 14 серпня 2012 року;
- укладено контракт строком на п`ять років. Відряджений до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі для призначення на відповідну посаду згідно наказу МОУ №591 від 30 червня 2016 року;
11. з 05 липня 2016 року по 10 листопада 2018 року працював начальником відділу представництва інтересів громадянина або держави, протидії корупції у військовій сфері Військової прокуратури Південного регіону України;
- відповідно до наказу Генерального прокурора України №122ш від 11 жовтня 2018 року "відділ представництва інтересів громадянина або держави, протидії корупції у військовій сфері" перейменовано у "відділ представництва інтересів держави, протидії корупції у військовій сфері та в оборонно-промисловому комплексі";
12. з 11 жовтня 2018 року по 13 червня 2019 року працював начальником відділу представництва інтересів держави, протидії корупції у військовій сфері та в оборонно-промисловому комплексі Військової прокуратури Південного регіону України;
13. з 14 червня 2019 року по 14 січня 2020 року працював начальником слідчого відділу управління нагляду за додержанням законів, виконанням судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності Військової прокуратури Південного регіону України;
- відповідно до наказу Генерального прокурора України №3ш від 14 січня 2020 року у структурі та штатному розписі Військової прокуратури Південного регіону України ліквідовано слідчий відділ управління нагляду за додержанням законів, виконанням судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності;
14. з 15 січня 2020 року по т/ч зарахований у розпорядження військового прокурора Південного регіону України.
Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_4 ОСОБА_1 :
- з 24 липня 1996 року по 14 серпня 2012 року проходив військову службу в Збройних Силах, у тому числі з 20 липня 2001 до 14 серпня 2012 на прокурорсько-слідчих посадах в органах військової прокуратури;
- 03 лютого 2011 року прийняв Присягу працівника прокуратури;
- 15 серпня 2012 року у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису органів прокуратури України відповідно до наказу Генерального прокурора України №100ш від 11 червня 2012 призначений на посаду начальника відділу захисту прав і свобод громадян та інтересів держави прокуратури Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері;
- 01 вересня 2014 року призначений на посаду начальника відділу захисту прав та свобод громадян та інтересів держави;
- 09 грудня 2014 року призначений на посаду начальника відділу представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії корупції у воєнній сфері;
- 04 липня 2016 року звільнений із найманої посади у зв`язку зі вступом на військову службу (п.3 ст. 36 КЗпП України).
При цьому, позивач 15 червня 2001 року закінчив Львівський військовий ордена Червоної Зірки інститут імені гетьмана Петра Сагайдачного при Національному університеті "Львівська політехніка" за спеціальністю – "Правознавство", що підтверджується копією диплома НОМЕР_3 .
31 січня 2020 року ОСОБА_1 подав до відповідача заяву (вх. №791/П-1500-20), у якій просив розглянути таку заяву разом із заявою про призначення (перерахунок) пенсії та просив призначити йому пенсію за вислугу років як особі, звільненій з прокурорсько-слідчих посад органів прокуратури за станом здоров`я 14 серпня 2012 року зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури понад 20 років 6 місяців і здобутою в подальшому вислугою років 20 років 6 місяців (станом на 24 січня 2017 року) на посадах, які дають право на призначення пенсії згідно ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ (у редакції на час звільнення з органів прокуратури за станом здоров`я) в розмірі 80 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати.
10 лютого 2020 року ГУПФ України в Одеській області прийняло рішення №155350004999 "Про відмову в призначенні пенсії", про яке позивача повідомлено листом від 21 лютого 2020 року №1182-791/П-02/8-1500/20, у якому зазначено: "…На час звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років 02.09.2019р стаття 50-1 Загону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 р. №1789-ХІІ втратила чинність, у зв`язку із набранням чинності нового Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 р. № 1697-VІ.
Згідно пункту 1 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 р. №1697-VІ прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності день звернення вислуги років не менше:
- з 01 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року – 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.
До стажу роботи на посадах прокурорів, що дає право на пенсію згідно із цією статтею, зараховується час роботи на посадах згідно статті 15 Закону України "Про прокуратуру" від і 0.2014 р. №1697-VІ (посади, що визначають статус прокурора) та періоди роботи на посадах помічника (старшого помічника) прокурора до 20.05.2012 р. (до внесення змін до статті 56 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 р. №1789-ХІІ).
…Ваш стаж за вислугу років складає 20 років 10 місяців, стаж на посаді прокурора – 18 років 4 місяців при страховому стажі роботи – 14 років 9 місяців.
До стажу за вислугу років роботи враховано половину періоду навчання з 01 вересня 1996 року по 16 червня 2001 року (дата зарахування на роботу – 20.07.2001 р. Військова прокуратура Миколаївського гарнізону Південного регіону України на посаді слідчого) на підставі витягу з послужного списку особової справи полковника юстиції Військової прокуратури Південного регіону України №б/н від 20.01.2020 р. (що становить 2 роки 4 місяці 23 дня), оскільки відповідно п.6 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею зараховується половина строку навчання у вищих навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання, та період проходження військової служби з 24.07.1996 по 31.08.1996 роки".
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що станом на момент призначення позивачу пенсії по інвалідності 15 серпня 2012 року, та станом на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років 30 січня 2020 року, у ОСОБА_1 був відсутній необхідний для призначення пенсії за вислугу років стаж за вислугу років, а відтак рішення ГУПФ України в Одеській області від 10 лютого 2020 року №155350004999 є правомірним та відповідно відповідачем не було допущено бездіяльність щодо призначення та виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років. 
В той же час суд першої інстанції зазначив, що лист ГУПФ України в Одеській області від 21 лютого 2020 року №1182-791/П-02/8-1500/20 не є рішенням про відмову позивачу у призначенні пенсії.
Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19, ч.1 ст. 46 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 73, 74, 77 КАС України, ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, ч.ч.1, 2 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", ст. 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальних захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з вимогами ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до ч.1 ст. 86 Закону №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:
з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року – 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;
з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року – 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.
Частина 5 ст. 86 Закону №1697-VII передбачає, що працівникам, які не мають вислуги років, передбаченої частиною першою цієї статті, за наявності необхідного стажу роботи на посадах прокурорів, а також страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", після досягнення чоловіками 57 років, а жінками віку, що на п`ять років менше, ніж пенсійний вік, установлений ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається у розмірі, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорських посадах, із розрахунку 60 відсотків місячної заробітної плати за відповідну вислугу років, передбачену частиною першою цієї статті. Передбачене цією частиною зниження віку для жінок застосовується також до завершення періоду підвищення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року. До досягнення віку, встановленого цією частиною, право на пенсію за віком мають чоловіки 1960 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років – які народилися по 31 грудня 1957 року; 55 років 6 місяців – які народилися з 1 січня 1958 року по 31 грудня 1958 року; 56 років – які народилися з 1 січня 1959 року по 31 грудня 1959 року; 56 років 6 місяців – які народилися з 1 січня 1960 року по 31 грудня 1960 року.
Згідно ч.6 ст. 86 Закону №1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури – відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури – відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.
Відповідно до ч.8 ст. 86 Закону №1697-VII право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.
Тобто, обов`язковими умовами для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1697-VII є наявність стажу за вислугу років не менше 24 роки 6 місяців та стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.
Частиною 6 ст. 50-1 Закону №1789-XI, встановлено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у ст. 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.
Відповідно до ст. 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету (ст. 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"). 
Відповідно до Закону №1789-XII (у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії по інвалідності) прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:
з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року – 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років 6 місяців;
з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року – 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 6 місяців;
з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року – 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років;
з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року – 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років 6 місяців (ч.1).
З урахування вищенаведених правових норм, колегія суддів зазначає, що станом на 15 серпня 2012 року умовами для призначення особі пенсії за вислугу років згідно Закону №1789-XII було наявність вислуги років не менше 20 років 6 місяців, з яких стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури повинен складати не менше 10 років 6 місяців.
Колегія суддів критично відноситься до посилання апелянта на те, що право на пенсію у ОСОБА_1 виникло – 14 серпня 2012 року (у день звільнення з посади прокурора за станом здоров`я), зважаючи на наступне.
Як вбачається за матеріалів справи, станом на 14 серпня 2012 року вислуга років для призначення пенсії позивача склала 16 років 20 днів, тобто ОСОБА_1 мав необхідний стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури.
Разом з тим, колегія суддів констатує, що на момент призначення позивачу пенсії по інвалідності останній не мав достатньої вислуги років, а саме менше 20 років 6 місяців.
Крім того, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправильно встановлено загальний страховий стаж, стаж на посаді прокурора та страховому стаж, зважаючи на наступне.
З 15 липня 2015 року ст. 50-1 Закону №1789-XII щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратила чинність, у зв`язку із набранням чинності нового Закону №1697-VII.
Оскільки позивач звернувся до ГУПФ України в Одеській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років 30 січня 2020 року, тому до спірних правовідносин застосуванню підлягають Закону №1697-VII, в даному випадку положення ч.1 ст. 86 Закону №1697-VII, якими передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року – 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців. 
Відповідно до вимог ч.6 ст. 86 Закону №1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що положення ст. 50-1 Закону №1789-XII в частині зарахування до вислуги років лише половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах узгоджується з положеннями діючого на теперішній час Закону №1697-VII, а тому посилання апелянта на неправильність розрахунку стажу за вислугу років є безпідставними.
Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання апелянта на те, що судом першої інстанції помилково було розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, зважаючи на наступне.
Частиною 5 ст. 12 КАС України умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.
Відповідно п.3 ч.6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соцільних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно ч.1 ст. 217 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Крім того, відповідно п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Тобто, оскарження рішення пенсійного фонду, як суб`єкта владних повноважень, щодо відмови у призначенні пенсії у відповідності до вищезазначених норм є категорією справ незначної складності.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у позовній заяві ОСОБА_1 не було вказано бажання останнього приймати участь у розгляді справи у відкритому судовому засіданні.
Таким чином, суд першої інстанції правильно застосовано положення ч.1 ст. 217 та п.2 ч.1 ст. 263 КАС та розглянув дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2021 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.