ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
30 березня 2021 року           справа №200/10329/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі представника позивача Дементьєвої Л.В., представника відповідача Сенникова А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року (повне судове рішення складено 24 грудня 2020 року у м. Слов`янську) у справі № 200/10329/20-а (суддя в І інстанції Христофоров А.Б.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрний дім Геліос» до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання незаконними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

                                                          УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрний дім «Геліос» (далі - ТОВ «Аграрний дім «Геліос», платник податків) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі – ГУ ДПС у Донецькій області, податковий орган), в якому просило суд:
- визнати незаконним та скасувати рішення про відмову у видачі ліцензії на право зберігання пального № 33017/10/05-99-32-02 від 16.04.2020;
- визнати незаконним та скасувати рішення про відмову у видачі ліцензії на право зберігання пального № 47420/10/05-99-32-02 від 05.06.2020;
- зобов`язати ГУ ДПС у Донецькій області видати ТОВ «Аграрний дім «Геліос» ліцензію на право зберігання пального для потреб власного споживання за адресою: Донецька область, Лиманський р-н., смт Дробишеве, вул. Серп і Молот, 74, у резервуарі місткістю 10 куб. м. з 20.04.2020 до 20.04.2025.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31.03.2020 позивачем було подано до відповідача заяву на одержання ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання за адресою Донецька область, Лиманський р-н., смт Дробишеве, вул. Серп і Молот, 74, до якої було додано визначений законодавством пакет документів, необхідних для видачі такої ліцензії. Однак, 16.04.2020 ГУ ДПС у Донецькій області було винесено рішення про відмову у видачі ліцензії на право зберігання пального з посиланням на те, що згідно інформаційних баз даних ДПС України, у позивача відсутні об`єкти оподаткування за вищевказаною адресою, що унеможливлює опрацювання заяви позивача. Позивач не погоджується із такою підставою для відмови у видачі ліцензії, однак 14.05.2020 ним було надане повідомлення про об`єкти оподаткування за формою 20-ОПП на бочку, що розташована за адресою Донецька область, Лиманський р-н., смт Дробишеве, вул. Серп і Молот, 74, та повторно подано заяву на одержання ліцензії від 14.05.2020 № 14/05-1. Однак, рішенням відповідача від 05.06.2020 позивачеві було відмовлено у видачі ліцензії з посиланням на те, що під час опрацювання заяви позивача встановлено, що загальна місткість пального в резервуарах, що використовуються для зберігання, вказана в кубічних метрах та не переведена у літри.
З вищевказаними рішеннями відповідача позивач не погодився, вважав їх безпідставними, необґрунтованими, такими, що прийняті усупереч вимогам чинного законодавства, у зв`язку із чим наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року позов задоволено.
Не погодившись з таким рішенням, податковий орган подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Так, на думку відповідача, судом першої інстанції під час задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДПС у Донецькій області про відмову у видачі ліцензії на право зберігання пального № 33017/10/05-99-32-02 від 16.04.2020, не враховано вимоги п.63.3 ст.63 Податкового Кодексу України (далі – ПК України), згідно до вимог якого платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, шляхом подання контролюючому повідомлення за формою № 20-ОПП.
Крім того, судом першої інстанції взагалі не врахованого місця зберігання пального повинні бути внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання.
Окрім цього, з причин наведених вище, відповідач вважає помилковим висновок суду щодо визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДПС у Донецькій області про відмову у видачі ліцензії № 47420/10/05-99-32-02 від 05.06.2020, тобто не враховані вимоги Реєстру діючих ліцензій та Єдиного державного реєстру місць зберігання.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечував представник позивача. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.
31.03.2020 ТОВ «Аграрний дім «Геліос» звернулось до ГУ ДПС у Донецькій області із заявою № 31/03-1, в якій просило видати ліцензію на право зберігання пального для потреб власного споживання на адресу фактичного місця розташування резервуара (ємності): 84100, Донецька область, Лиманський р-н., смт. Дробишеве, вул. Серп і Молот, 74, місткість якої складає 10 куб.м. з терміном дії з 20.04.2020 до 20.04.2025, та проставити відмітку про внесення плати за ліцензію у розмірі 780,00 грн., з 20.04.2020 по 20.04.2021 (а.с.10).
16.04.2020 відповідачем було прийнято рішення № 33017/10/05-99-32-02 про відмову у видачі ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), в якому зазначено про те, що під час опрацювання заяви та поданих разом з заявою документів (їх завірених копій) ТОВ «Аграрний дім «Геліос» на одержання ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) у місці зберігання пального, розташованого за адресою: Донецька область, Лиманський р-н., смт. Дробишеве, вул. Серп і Молот, 74, встановлено, що згідно з відомостями інформаційних баз даних ДПС України у ТОВ «Аграрний дім «Геліос» відсутні об`єкти оподаткування за адресою: Донецька область, Лиманський р-н, смт Дробишеве, вул. Серп і Молот, 74. Повідомлено, що невнесення  до інформаційних баз даних ДПС України відомостей про вищевказані об`єкти оподаткування або пов`язані з оподаткуванням, технічно унеможливлює опрацювання заяви позивача на видачу відповідної ліцензії. У зв`язку із наведеним відмовлено у видачі ліцензії (а.с.12-13).
Згідно із повідомленням за формою № 20-ОПП, Про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, 14.05.2020 ТОВ «Аграрний дім «Геліос» до ГУ ДПС у Донецькій області, було надане повідомлення про об`єкт оподаткування, а саме - бочку, що розташована за адресою Донецька область, Лиманський р-н., смт. Дробишеве, вул. Серп і Молот, 74 (а.с.15-16).
14.05.2020 ТОВ «Аграрний дім «Геліос» звернулось до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області із заявою № 14/05-1, в якій просило видати ліцензію на право зберігання пального для потреб власного споживання на адресу фактичного місця розташування резервуара (ємності): 84100, Донецька область, Лиманський р-н., смт. Дробишеве, вул. Серп і Молот, 74,  місткість якої складає 10 куб.м. з терміном дії з 05.06.2020 до 05.06.2025, та проставити відмітку про внесення плати за ліцензію у розмірі 780,00 грн, з 05.06.2020 до 05.06.2021 (а.с.17).
05.06.2020 відповідачем було прийнято рішення № 47420/10/05-99-32-02 про відмову у видачі ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), в якому зазначено про те, що під час опрацювання заяви ТОВ «Аграрний дім «Геліос» на одержання ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) встановлено, що загальна місткість пального в резервуарах, що використовуються для зберігання, вказана в кубічних метрах та не переведена в літри (згідно до діючих коефіцієнтів), як того вимагає Реєстр діючих ліцензій та Єдиний державний реєстр місць зберігання.
Крім того, ТОВ «Аграрний дім «Геліос» бажає отримати ліцензію з 20.04.2020, тоді як заява підприємства від 14.05.2020 № 14/05 надійшла до ГУ ДПС у Донецькій області 18.05.2020 (вхідний № 64874/10) (а.с.18-19).
За наслідками розгляду Державною податковою службою України скарги ТОВ «Аграрний дім «Геліос» від 24.09.2020 на вищевказані рішення про відмову у видачі ліцензії № 33017/10/05-99-32-02 від 16.04.2020, та № 47420/10/05-99-32-02 від 05.06.2020, скарга позивача була залишена без задоволення, а рішення відповідача – без змін (а.с.42-46).
Не погоджуючись із рішеннями відповідача про відмову у видачі ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), позивач звернувся до суду із цим позовом.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначені Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР).
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків та зборів» від 23.11.2018 № 2628-VIII внесені зміни до Закону № 481/95-ВР від 19.12.1995, зокрема запроваджено ліцензування видів господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, зазначені зміни набули чинності з 01.07.2019.
Положеннями пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 № № 222-VIII (далі - Закон 222-VIII) визначено, що ліцензування - засіб державного регулювання провадження видів господарської діяльності, спрямований на забезпечення безпеки та захисту економічних і соціальних інтересів держави, суспільства, прав та законних інтересів, життя і здоров`я людини, екологічної безпеки та охорони навколишнього природного середовища.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 7 Закону № 222-VIII, ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності, як виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами і пальним, зберігання пального, яка ліцензується відповідно до Закону № 481/95-ВР.
Постановою Кабінету Міністрів України № 609 від 05.08.2015 «Про затвердження переліку органів ліцензування та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» територіальні органи ДПС визначено органом ліцензування господарської діяльності зі зберігання пального.
Суб`єкти господарювання отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання.
На підставі статті 15 Закону № 481/95-ВР у заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями або пальним додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в органах державної фіскальної служби.
Згідно статті 1 Закону № 481/95-ВР місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.
Як визначено статтею 15 Закону № 481/95-ВР ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію. У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).
Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:
- документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;
- акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;
- дозвіл на початок виконання робіт підвищеної небезпеки та початок експлуатації (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.
При цьому суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження, а також фактичне місцезнаходження ємностей, що використовуються для зберігання пального (ч.43 ст.15 Закону № 481/95-ВР).
Аналіз наведених норм свідчить, що для отримання ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання не потрібно подавати копії документів, передбачених ст.15 Закону № 481/95-ВР, достатньо подати заяву на отримання такої ліцензії, в якій визначити необхідну інформацію.
Як свідчать матеріали справи, позивачем було подано до податкового органу заяви від 31.03.2020 та від 14.05.2020 на отримання ліцензії на право зберігання пального для потреб власного споживання, в яких зазначив, про використання пального для потреб власного споживання, загальну місткість резервуару (ємності), що використовуються для зберігання пального – 10 куб.м., та його фактичне місцезнаходження: 84100, Донецька область, Лиманський р-н, смт Дробишеве, вул. Серп і Молот, 74 (а.с.10,17).
З огляду на зазначене, з врахуванням приписів ч.43 ст.15 Закону № 481/95-ВР, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що позивачем додержано вимог чинного законодавства України при подачі заяв на отримання ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання), оскільки в таких зазначено про використання пального для потреб власного споживання, загальну місткість резервуару, що використовується для зберігання пального, його фактичне місцезнаходження/фактичне місцезнаходження ємкостей, що використовуються для зберігання пального.
Зазначене є достатнім для отримання позивачем ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання), що свідчить про протиправність рішень відповідача про відмову у видачі відповідної ліцензії, які прийняті поза межами повноважень податкового органу, визначених Законом № 481/95-ВР.
При цьому, посилання податкового органу як на підставу для відмови у видачі ліцензії, на зазначення позивачем місткості резервуару у кубічних метрах без переведення у літри є неприйнятними, оскільки вищевказаними нормами чинного законодавства не передбачено будь-яких вимог або застережень стосовно того, в яких одиницях виміру суб`єкт господарювання повинен зазначити місткість резервуару  у відповідній заяві.
Посилання відповідача у рішенні від 05.06.2020 як на самостійну підставу для відмови у видачі ліцензії на те, що у заяві від 14.05.2020 № 14/05, яка надійшла до податкового органу 18.05.2020, суб`єктом господарювання зазначено про видачу ліцензії з 20.04.2020, суд також не приймає, оскільки не є спірною обставиною у справі, що плата за ліцензію позивачем була здійснена ще 31.03.2020 при поданні заяви про видачу ліцензії позивачем уперше – 31.03.2020. Поряд із цим, ст. 15 Закону № 481/95-ВР, закріплено, що ліцензія щодо пального або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 20 календарних днів з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. 
З огляду на викладене, враховуючи відсутність в спірних рішеннях податкового органу будь-яких інших підстав для відмови у наданні позивачеві ліцензії, за результатами системного аналізу положень чинного законодавства України та встановлених обставин справи, місцевий суд дійшов правильного висновку, що належним способом захисту прав позивача у даному випадку є зобов`язання відповідача видати ТОВ «Аграрний дім «Геліос» ліцензію на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання на підставі заяви позивача, яка була подана ним уперше, а саме – 31.03.2020 за № 31/03-01.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись статями 139, 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року в справі № 200/10329/20-а – залишити без змін.
Повне судове рішення - 30 березня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          А. А. Блохін

                                                                                          Т. Г. Гаврищук