Ухвала
 
26 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 464/1284/18
провадження № 61-2001ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва, у складі судді Трусової Т. О.,
від 10 серпня 2020 року в частині повернення зустрічної позовної заяви та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І., від 30 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення умов участі батька у вихованні дитини,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 , 2009 року народження, та визначення умов участі батька у вихованні дитини.
23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала зустрічний позов до ОСОБА_2 про зобов`язання брати участь у вихованні дитини та визначення умов участі батька у вихованні дитини.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва, у складі судді Трусової Т. О.,
від 10 серпня 2020 року зустрічний позов ОСОБА_1 визнано неподаним та повернуто позивачеві, клопотання відповідача ОСОБА_1 про призначення судово-психологічної експертизи залишено без задоволення, відзив позивача ОСОБА_2 на зустрічний позов повернуто без розгляду, у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_4 про забезпечення його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції залишено без задоволення, визнано обов`язковою явку в судове засідання з розгляду справи по суті сторони позивача та сторони відповідача, витребувано від органу опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації передбачений статтею 19 Сімейного кодексу України письмовий висновок щодо розв`язання спору, зобов`язано 
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у семиденний строк звернутися до органу опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації з письмовими заявами про призначення розгляду питання, яке є предметом позову, та надати усі необхідні для цього документи, закрито підготовче провадження у даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 18 листопада 2020 року.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції в частині повернення зустрічного позову, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
Постановою Київського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року - без змін.
05 лютого 2021 засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року в частині повернення зустрічної позовної заяви та постанову Київського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року у цивільній справі № 464/1284/18, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу, що зустрічний позов поданий нею в інтересах малолітньої дитини та неправильно розтлумачив пункт 14 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір». 
Крім того, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, застосував до спірних правовідносин статтю 157 Сімейного Кодексу України (далі - СК України), яка, на думку заявника, не підлягала застосуванню.
Викладене у касаційній скарзі клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень підлягає задоволенню, оскільки аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів дає підстави для висновку, що строк на касаційне оскарження пропущений ОСОБА_1 з поважних причин.
За змістом частини першої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
Ухвала суду першої інстанції про повернення зустрічного позову не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
Відповідно до частини четвертої статті 177 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.
У відповідності до частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтею 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Відповідно до частин першої та другої статті 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу. До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва, у складі судді Трусової Т. О., від 11 лютого 2020 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом подання зустрічної позовної заяви у новій редакції з усіма додатками разом з її копіями у трьох примірниках, а також надання документу, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 1 681,61 грн.
02 березня 2020 року на виконання вимог ухвали суду від 11 лютого 2020 року ОСОБА_1 подала зустрічний позов у новій редакції, однак документ, що підтверджує сплату судового збору, не надала.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».
Частина перша статті 1 Закону України «Про судовий збір» визначає, що судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
За змістом пункту 14 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.
Встановивши, що між батьками виник спір щодо участі у вихованні малолітньої дитини, а ОСОБА_1 звертається до суду з позовом до батька своєї дитини ОСОБА_2 про зобов`язання брати участь у вихованні дитини та визначення умов участі батька у вихованні дитини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 не звільнена від сплати судового збору за подання зустрічного позову відповідно до пункту 14 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».
Враховуючи, що ОСОБА_1 не виконала вимоги ухвали суду від 11 лютого 2020 року про надання документу, який підтверджує сплату судового збору у визначеному законом розмірі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, з дотриманням статей 185, 194 ЦПК України визнав неподаною та повернув зустрічну позовну заяву.
Помилкове зазначення судом першої інстанції про те, що положення пункту 14 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» 
не поширюється на дітей, які не позбавлені батьківського піклування, 
не вплинуло на правильність висновку про повернення зустрічного позову.
При цьому апеляційний суд вірно акцентував увагу на неможливості застосування пункту 14 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» до зустрічного позову ОСОБА_1 виходячи саме із предмету цього позову та суті спору, який виник між сторонами.
Повернення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду.
Крім того, ОСОБА_1 , за наявності підстав, передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», не позбавлена права заявити клопотання про звільнення від сплати судового збору, зменшення його розміру, відстрочення або розстрочення його сплати.
Посилання заявника у касаційній скарзі на ухвали Верховного Суду 
від 20 березня 2018 року у справі № 201/15323/16-ц, від 26 квітня 2018 року у справі № 133/1455/17 є необґрунтованими, оскільки у вказаних справах та справі № 464/1284/18, про перегляд судових рішень в якій подано касаційну скаргу, встановлені інші фактичні обставини та інший предмет спору.
З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм права при вирішенні по суті питання про повернення зустрічного позову є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Керуючись статтями 388, 389, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року у справі № 464/1284/18.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва 
від 10 серпня 2020 року в частині повернення зустрічного позову та постанову Київського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               В. В. Шипович
 
Є. В. Синельников
 
С. Ф. Хопта