П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/2028/20	
Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Домусчі С.Д.
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
розглянувши  в письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№ 10)» на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у справі за позовом Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№ 10)» до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.03.2019 року №Ю-0001841307, -
В С Т А Н О В И В:
           30 липня 2020 року  позивач - Державна установа «Дар`ївська виправна колонія (№10)» звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.03.2019 року №Ю-0001841307.
           25.08.2020 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, Херсонський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначивши судове засідання на 15.09.2020 року.
          Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 року  позовна заява Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№ 10)» залишена без розгляду.
          Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції від 29.10.2020 року, Державна установа «Дар`ївська виправна колонія (№10)» подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та не відповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи щодо строку звернення до суду з адміністративним позовом, просить скасувати оскаржувану ухвалу  та ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив про звернення до суду першої інстанції в межах строку, встановленого  ст. 102 ПК України – 1095 днів, для оскарження рішення контролюючого органу  з моменту отримання такого рішення.
Також, апелянт звернув увагу  на непослідовність та непередбачуваність дій податкового органу, який, під час оскарження податкових рішень, прийнятих на підставі акту документальної позапланової виїзної перевірки від 06.02.2019 року, додав до інтегрованої картки  платника податку інформацію про  виключення з обліку  нарахованого відповідно до акту від 06.02.2019 року, ЄСВ відповідно до вимоги від 14.03.2019 року №Ю-0001841307, проте в подальшому відновив таку інформацію, відмовившись вчиняти дії на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 року у справі №540/1164/19, що і обумовило  звернення до суду з цим позовом  саме 30.07.2020 року.
          У відзиві на апеляційну скаргу, Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі зазначило про безпідставність доводів апелянта, про відсутність факту досудового врегулювання спору, та про помилковість  вилучення інформації з інтегрованої картки платника податку інформацію щодо  нарахованого ЄСВ відповідно до вимоги від 14.03.2019 року №Ю-0001841307.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Суд встановив, що подаючи 30 липня 2020 року адміністративний позов про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.03.2019 року №Ю-0001841307, Державна установа «Дар`ївська виправна колонія (№10)» вважала, що нею дотриманий строк звернення до суду з відповідним позовом, про що, з посиланням на п. 56.18 ст. 56,  п. 102.4 ст. 102 ПК України,  зазначила в позовній заяві.
Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції в ухвалі від 05.08.2020 року, з посиланням на правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 17.07.2019 р. у справі № 0740/1050/18, зазначив, що  при оскарженні рішення податкового органу, прийнятого в межах Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» строк звернення до адміністративного суду тривалістю 1095 днів не застосовується, в той час як строк оскарження вимоги  становить десять днів з дня отримання такої вимоги, внаслідок чого позивачу необхідно повідомити дату отримання оскаржуваної вимоги та у разі пропуску  десятиденного строку на оскарження, подати заяву про поновлення строку (а.с.  86-87).
На усунення недоліків позовної заяви Державна установа «Дар`ївська виправна колонія (№10)» подала відповідну заяву (а.с. 90-92), в якій повідомила суд  про обставини, що зумовили звернення до суду саме 30.07.2020 року, надавши відповідні докази.
Постановляючи ухвалу про залишення позову  без розгляду, суд першої інстанції  виходив з того, що 06.02.2019 року Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі був складений акт перевірки № 13/21-22-13-05, на підставі якого прийняті рішення від 13.03.2019 р. № 0004431307, видано вимогу про оплату боргу (недоїмки) від 14.03.2019 р. №Ю-0001841307 та рішення від 13.03.2019 р. № 0004451307 та від 14.03.2019 р. № 0004431307, № 0004441307, № 0004461307.
Рішення та податкові повідомлення-рішення були оскаржені Державною установою «Дар`ївська виправна колонія (№10)» до суду (справа № 540/1164/19),  але вимога залишилась не оскарженої у судовому порядку з причин,яких представник позивача пояснити не зміг.
Також суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана вимога  була вручена позивачу 26.03.2019 року, а нарахування за податковою вимогою №Ю-0001841307 від 14.03.2019 р. було вилучено помилково, що не свідчить про її відкликання чи скасування, та після з`ясування, що позивач не оскаржував в судовому порядку вимогу і її не було зазначено, як в ухвалі суду про відкриття провадження, так і в судовому рішенні, то після набрання ним законної сили, податковим органом нарахування поновлено в інтегрованій картці платника податків. 
          Також суд першої інстанції зазначив, що переписка позивача  з податковим органом не є досудовим врегулюванням спору, оскільки досудовий порядок врегулювання спору передбачений нормами ПК України і передбачає подання скарги до вищестоящого податкового органу. При цьому суд першої інстанції відхилив посилання позивача на ті обставини, що позивач обраховує строк оскарження з 17.06.2020 року, з дня коли отримали лист про відмову у відкликанні вимоги, оскільки до суду позивач звернувся тільки 30.07.2020 року, отримавши при цьому податкову вимогу 26.03.2019 р., тобто і  при зазначених обставинах строк звернення до суду пропущений.
Апеляційний суд, не погоджується із висновком суду першої інстанції  щодо відсутності поважних причин пропуску строку звернення до суду, за таких підстав.
Щодо строку на судове оскарження податкової вимоги, апеляційний суд зазначає таке.
Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Статтею 25 Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (тут і надалі Закон № 2464-VI, в редакції чинній станом на 14.03.2019 року) визначені заходи впливу та стягнення.
Так відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 25 Закону № 2464-VI, рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.
Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Абзацом 4 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
При цьому в абзаці 5 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI визначено, що у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Тобто зазначена норма передбачає лише право платника єдиного внеску узгодити недоїмку шляхом або оскарження вимоги в адміністративному порядку, або в судовому порядку.
Відповідно до абзацу 6 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI, скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.
Таким чином, вказана норма визначає строки та порядок саме адміністративного оскарження вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску.
Відповідно до абзацу 7 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI, орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.
Вказана норма регламентує  строк прийняття рішень органом доходів і зборів при  адміністративному оскаржені вимоги, порядок направлення прийнятих рішень за наслідками розгляду скарг, поданих в порядку адміністративного  оскарження. 
Абзац 8 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI визначає, що порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Відповідно до абзацу 9 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI, у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
Апеляційний суд зазначає, що вказана норма встановлює можливість  подальшого адміністративного оскарження вимоги до органу доходів і зборів вищого рівня, або оскарження в судовому порядку протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів, яким відмовлено у задоволенні скарги  платника  внеску, поданої в адміністративному порядку.
Таким чином, апеляційний суд зазначає, що строк звернення до суду у десять календарних днів, застосовується в тому випадку, коли платник податку отримав рішення органу доходів і зборів про відмову у задоволенні скарги на вимогу про сплату внеску, що була подана в порядку абзацу 6 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI.
Відповідно до абзацу 10 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI, у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.
Апеляційний суд зазначає, що вказана норма регламентує дії органу доходів і зборів, спрямовані на надсилає вимоги про сплату недоїмки, в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби. При цьому апеляційний суд зауважує, що вказана норма не регулює строк саме судового оскарження вимоги про сплату єдиного внеску.
Інших строків щодо адміністративного або судового оскарження положення статті 25 Закону № 2464-VI не містять. 
При цьому апеляційний суд зазначає про помилковість висновків податкового органу, з яким погодився і суд першої інстанції, стосовно того, що  десяти денний строк оскарження вимоги про сплати недоїмки з єдиного внеску  обліковується з дня отримання платником єдиного внеску самої вимоги, з огляду на таке.
Встановлений абзацом 9 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI строк для платника податків, протягом якого останній може оскаржити вимогу в судовому порядку у взаємозв`язку із положеннями статті 122 КАС України, становить десять днів з дня коли особа отримала рішення податкового органу про відмову у скасуванні вимоги  за наслідками розгляду скарги, поданої відповідно до абзацу 6 частини 4 статті 25 Закону № 2464-VI, тобто дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, що цілком узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 28.05.2020 року у справі № 200/11547/19-а.
При цьому в цій справі № 200/11547/19-а Верховний Суд не досліджував питання щодо строку звернення платника внеску до суду без попереднього використання процедури адміністративного оскарження вимоги в порядку та у строки визначені абзацом 6 частини 4 статті 25 Закону № 2464-VI.
Як вже було зазначено стаття 25 Закону № 2464-VI не містить строку звернення до суду з вимогою про скасування вимоги про сплату єдиного внеску, за відсутності попереднього адміністративного оскарження вимоги про сплату єдиного внеску. При цьому сама вимога (а.с. 38) в пункті другому містить роз`яснення щодо можливості оскарження вимоги до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду протягом десяти календарних днів з дня отримання цієї вимоги, і порядку, встановленому частиною 4 статті 25 Закону № 2464-VI.
Таким чином, орган доходів і зборів, який видав оскаржувану в цій справі вимогу про сплату єдиного внеску, на свій розсуд, за відсутності відповідної норми в ст. 25 Закону № 2464-VI, визначив платнику єдиного внеску строк звернення до суду 10 календарних днів з дня отримання вимоги, що суперечить  приписам ст. 25 Закону №2464-VI. 
При цьому строк на судове оскарження вимоги (10 календарних днів з дня отримання вимоги), який встановлений п. 8 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015 року, апеляційний суд не враховує, оскільки Закон № 2464-VI не наділяє будь-який орган  державної влади, зокрема Міністерство фінансів України, визначати або встановлювати  строк на судове оскарження  вимоги про сплату єдиного внеску, з урахуванням того, що частиною першої статті 122 КАС України визначена можливість  встановлення строку звернення до адміністративного суду іншими законами, про те як наказ міністерства не є законом.
Враховуючи викладене, та те, що строк судового оскарження вимоги про сплату судового збору за відсутності адміністративного оскарження не визначений Законом №2464-VI, а в цій справі апелянт не оскаржував вимогу в адміністративному порядку, апеляційний суд дійшов висновку про застосування  в цій справі шестимісячного строку звернення до адміністративного суду з відповідним позовом (абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України), який має обраховуватись з дня коли особа дізналась або повинна була дізнатись  про порушення її прав, тобто з дня отримання оскаржуваної вимоги.
Перевіряючи  причини пропуску строку звернення апелянта до суду з позовом про оскарження вимоги від 14.03.2019 року №Ю-0001841307, апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до матеріалів справи, в період з 21 по 30 січня 2019 року була проведена документальна позапланова виїзна перевірки апелянта, за наслідками якої був складний відповідний акт № 13/21-22-13-05/08564676 від 06.02.2019 року (а.с.  10-15).
Відповідно до рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 року у справі №540/1164/19 (ЄДРСР № 84010091), яке набрало законної сили 29.11.2019 року, Державна установа «Дар`ївська виправна колонія (№10)» звернулась до суду з позовом в якому просила скасувати рішення податкового органу  №0004451307 від 13.03.2019 р., від 14.03.2019 р. № 0004431307, № 0004441307, № 0004461307, що були прийняті на підставі акта документальної позапланової виїзної перевірки № 13/21-22-13-05/08564676 від 06.02.2019 року.
Також у рішенні Херсонського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 року у справі №540/1164/19 в описовій частині зазначено про прийняття податковим органом і вимоги від 14.03.2019 року №Ю-0001841307 на підставі акта документальної позапланової виїзної перевірки № 13/21-22-13-05/08564676 від 06.02.2019 року. Проте, як правильно встановив суд першої інстанції  зазначена податкова вимога не була предметом спору в справі №540/1164/19.
Відповідно до інформації з ЄДРСР адміністративний позов Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» у справі №540/1164/19, ухвалою суду першої інстанції від 10.06.2019 року спочатку був залишений без руху, але після усунення недоліків, був прийнятий судом та ухвалою від 27.06.2019 року було відкрито провадження у справі (ЄДРСР №№ 82286700 та 82753170).
08.07.2019 р. Державна установа «Дар`ївська виправна колонія (№10)» листом за №26/4-3305 повідомила ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про оскарження рішень №0004451307 від 13.03.2019 р., від 14.03.2019 р. № 0004431307, № 0004441307, № 0004461307, та просила податковий орган врахувати зазначену інформацію  в обліковій картці платника податків (а.с. 94).
Відповідно до наданої апелянтом до суду першої інстанції роздруківки інтегрованої картки платника податку (а.с. 95) 11.07.2019 року  податковий орган окрім інформації про виключення з обліку штрафних санкцій  відповідно до оскаржуваних у справі №540/1164/19 рішень – записи №№ 318, 319, 321 (а.с. 95), вніс також інформацію – запис № 320, про виключення  з обліку донарахованого 14.03.2019 року ЄСВ на суму 480051,05 грн. (а.с. 95).
Апеляційний суд зазначає, що у повідомленні Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» від 08.07.2019 р. відсутнє посилання на оскарження податкової вимоги, проте податковий орган виключив з обліку донарахований податковою вимогою від 14.03.2019 року №Ю-0001841307 ЄСВ.
В подальшому, рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 року у справі №540/1164/19, яке набрало законної сили 29.11.2019 року, були скасовані рішення  №0004451307 від 13.03.2019 р.  про застосування штрафних санкцій  та нарахування пені  за не сплату (не перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, та рішення від 14.03.2019 р. № 0004431307 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого  єдиного внеску. При цьому в мотивувальній частині рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 року у справі №540/1164/1, суд першої інстанції скасовуючи рішення податкового органу встановив, що трудові угоди між державною установою «Дар`ївська виправна колонія (№10)» та засудженими укладались на певний період, потрібний для виготовлення відповідної продукції, виконання робіт, надання послуг, з урахуванням наявних виробничих потужностей. Заробітна плата, нараховувалась засудженим, відповідно до виконаних ними норм виробітку або тривалості робочого часу, що підтверджується відповідними нарядами та табелями обліку робочого часу, а тому виведення різниці між розміром встановленої законодавством мінімальної заробітної плати та фактично нарахованою заробітною платою засудженим у розрахунках нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування з жовтня 2016 року по лютий 2017 року є неправомірним та помилковим.
Також, апеляційний суд зазначає, що не зважаючи на те, що рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 року у справі №540/1164/19 набрало законної сили 29.11.2019 року, податковий орган лише 27.02.2020 року вніс до інтегрованої картки платина податку інформацію про поновлення обліку донарахованого ЄСВ відповідно до податкової вимоги від 14.03.2019 року №Ю-0001841307, із зазначенням про підтвердження донарахованих сум рішенням суду від 03.09.2019 р. №540/1164/19 – запис № 412 (а.с. 96).
Відповідно до матеріалів справи (а.с. 97), Державна установа «Дар`ївська виправна колонія (№10)» 06.03.2020 року листом №26/4-1139 звернулась до відповідача та просила відкликати податкову вимогу, посилаючись при цьому на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 року у справі №540/1164/19, яким встановлена відсутність правових підстав для донарахування ЄСВ з жовтня 2016 року по лютий 2017 року.
17.06.2020 року Державна установа «Дар`ївська виправна колонія (№10)» отримала  відповідь податкового органу (а.с. 98), в якій апелянта повідомлено про те, що за результатами  документальної позапланової виїзної перевірки були прийняті рішення пр. застосування штрафних санкцій та податкова вимоги про сплату ЄСВ, проте в судовому порядку були оскаржені лише рішення про застосування  штрафних санкцій та судовим рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 року у справі №540/1164/19 скасовані рішення №0004451307 від 13.03.2019 р. та № 0004431307 від 14.03.2019 р., а тому вимога про сплату недоїмки є правомірної та підлягає сплаті.
30 липня 2020 року Державна установа «Дар`ївська виправна колонія (№10)» подала адміністративний позов про скасування податкової вимоги від 14.03.2019 року №Ю-0001841307.
Таким чином, апеляційний суд встановив, що у сукупності такі обставини як внесення 11.07.2019 р. податковим органом до ІКПП апелянта інформації про виключення з обліку донарахованого ЄСВ за відсутності у податкового органу інформації щодо оскарження податкової вимоги; висновки в рішенні суду в справі №540/1164/19 від 03.09.2019 р., яке набрало законної сили 29.11.2019 р., щодо протиправності нарахування ЄСВ; поновлення податковим органом 27.02.2020 року інформації щодо донарахованого ЄСВ; листування апелянта з податковим органом з приводу відкликання податкової вимоги в період з 06.03.2020 року (направлення запиту) по 17.06.2020 р. (отримання відповіді) та звернення до суду 30.07.2020 року з відповідним позовом, свідчать про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду. При цьому апеляційний суд зазначає, що дії податкового органу щодо виключення інформації в ІКПП апелянта стосовно донарахованого ЄСВ та відновлення такої інформації є непередбачуваними, оскільки виключення інформації відбулось за відсутності у податкового органу відомостей щодо судового оскарження податкової вимоги, а відновлення інформації відбулось майже через три місяці після набрання законної сили рішенням у справі №540/1164/19.
Водночас апеляційний суд вважає такими, що не підлягають задоволення вимоги апеляційної скарги щодо ухвалення рішення по суті справи та задоволення позовних вимог, оскільки справа не відноситься до тієї категорії справи які розглядаються судом апеляційної інстанції як судом першої інстанції, та справа не була розглянута по суті судом першої інстанції. 
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні питання щодо  строків звернення до адміністративного суду та причин поважності пропуску такого строку, внаслідок чого, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскаржувана ухвала - скасуванню, з направленням  справи  для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 55 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-77, 122, 242, 294, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№ 10)» - задовольнити частково.
Ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у справі №540/2028/20 скасувати.
Визнати поважними причини пропуску Державною установою «Дар`ївська виправна колонія (№ 10)» строку на оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.03.2019 року №Ю-0001841307.
Справу №540/2028/20 направити для продовження розгляду до Херсонського окружного адміністративного суду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
У зв`язку з перебування суддів - членів колегії у відпустці та на навчанні, повний текст судового рішення складений 01.03.2021 року.

Головуючий суддя 	 	Домусчі С.Д.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Шляхтицький О.І.