Ухвала
29 березня 2021 року
м. Київ
справа № 344/3333/20 
провадження № 61-3667ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Сакари Н. Ю., Синельникова Є. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Таганцов Богдан Анатолійович, на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (далі - ТОВ «Автокредит Плюс») про стягнення коштів в розмірі 103 425 грн у зв`язку із застосуванням наслідків недійсності правочину.
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області
від 18 листопада 2020 року позов задоволено частково, застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнуто з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 сплачені за договором про надання фінансового лізингу № АВН0А!00000025 від 07 липня 2017 року, який є нікчемним, грошові кошти в сумі 47 749,87 грн, в решті вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 
від 01 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Івано-Франківського міського суду від 18 листопада 2020 року залишено без змін, ухвалу Івано-Франківського міського суду від 01 грудня 2020 року скасовано стягнуто з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 3 881,85 грн у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги в суді першої інстанції.
06 березня 2021 року засобами поштового зв`язку представник  ОСОБА_1 - адвокат Таганцов Б. А. подав касаційну скаргу на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 
від 18 листопада 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року (повний текст складено 05 лютого 2021 року) у справі № 344/3333/20, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення змінити та стягнути з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 103 425 грн.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України  однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
ОСОБА_1 реалізувала своє право на апеляційний перегляд справи № 344/3333/20.
Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи 
від 07 лютого 1995 року, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії», № 40160/12) вказав на обмеженість доступу до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.
Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії».
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пунктів 1, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян.
У позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується (пункт 1 частини першої статті 176 ЦПК України).
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 
01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята 
статті 19 ЦПК України).
Ціна позову у розглядуваній справі становить 103 425 грн, тобто суму, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 = 227 000 грн).
Отже, справа № 344/3333/20 є малозначною в силу закону. Належність справи до категорії малозначних була передбачуваною.
На думку заявника, касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Разом із тим незгода позивача із оскаржуваними судовими рішеннями не є сама по собі обставиною, що свідчить про наявність випадків для відкриття касаційного провадження у малозначній справі. 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Верховним Судом взято до уваги категорію справи, ціну та предмет позову, значення справи для сторін та суспільства і не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі; позивачем реалізовано право на апеляційний перегляд справи; справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору, а наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, судом не встановлена, то відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, 390, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Таганцов Богдан Анатолійович, на рішення Івано-Франківського міського суду 
Івано-Франківської області від 18 листопада 2020 року та постанову 
Івано-Франківського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року в цивільній справі № 344/3333/20.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               В. В. Шипович
 
Н. Ю. Сакара
 
Є. В. Синельников