ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

01 березня 2021 року                                                                                      Справа № 924/856/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. ,  суддя Маціщук А.В. 

секретар судового засідання Мазур О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Хмельницької міської ради 
на рішення Господарського суду Хмельницької області від 03.11.2020р. 
(ухвалене о 12:44 год. у м.Хмельницькому, повний текст складено 16.11.2020р.) 
у справі № 924/856/20 (суддя Заярнюк І.В.)
за позовом Акціонерного товариства "Видавництво "Поділля" Корпоративного підприємства AT "ДАК Укрвидавполіграфія"
до відповідача Хмельницької міської ради
про визнання протиправним та скасування рішення Хмельницької міської ради від 17.06.2020р. № 85 "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою юридичній особі"
за участю представників сторін:
від позивача - не з`явився; 
від відповідача - не з`явився. 

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Видавництво "Поділля" Корпоративного підприємства AT "ДАК Укрвидавполіграфія" звернулося з позовом до Господарського суду Хмельницької області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Хмельницької міської ради від 17.06.2020 №85 "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою юридичній особі".
Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що відповідачем порушено процедуру припинення права користування земельними ділянками.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 03.11.2020 у справі №924/856/20 позов задоволено. Визнано незаконним рішення сорок другої сесії Хмельницької міської ради від 17.06.2020 № 85 "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою юридичній особі" та скасовано його. Здійснено розподіл судових витрат.
При ухвалені вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що 21.06.1996 Державному видавництву "Поділля" видано державні акти на право постійного користування, а саме: держаний акт серії ХМ №001800, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №358 на земельну ділянку площею 3,96 га, держаний акт серії ХМ №001580, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №359 на земельну ділянку площею 0,05 га, держаний акт серії ХМ №001799, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №357 на земельну ділянку площею 0,53 га.
Рішенням сорок другої сесії Хмельницької міської ради від 17.06.2020 вирішено припинити право постійного користування державному видавництву "Поділля" земельними ділянками площею 0,2653 га по вул. Чорновола, 9, площею 3,96 га по просп. Миру, 59, площею 0,05 га по просп. Миру, 51/2 у м. Хмельницькому.
Суд вказав, що в оскаржуваному рішенні, зазначено, що відповідно до листа Державної податкової служби у Хмельницькій області від 13.04.2020 №13210/10/22-01-58-07-19 податковий борг по земельному податку AT "Видавництво "Поділля" складає 1 325,6 тис. грн. AT "Видавництво "Поділля" систематично не сплачує податок за землю, податковий борг заявляється в судовому порядку та стягується примусово з 2008 року. Зазначені факти свідчать про наявність систематичної несплати земельного податку AT "Видавництво "Поділля". Вказані обставини порушують права Хмельницької міської ради, як власника земельних ділянок, який не отримує в міський бюджет кошти за їх використання, що відповідно призводить до збитків міського бюджету.
Проаналізувавши обставини справи та положення чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, зокрема ст. ст. 15, 16, 377 ЦК України, ст. ст. 92, 120, 125, 143, 144 Земельного кодексу України суд дійшов висновків, що в матеріалах справи відсутні докази дотримання відповідачем процедури припинення права користування земельними ділянками, зокрема відсутні будь-які належні та допустимі докази повідомлення відповідачем позивача про час виявлення порушення; докази надання відповідачем вказівок позивачу із зазначенням строку усунення виявлених порушень; докази повідомлення відповідачем позивача про намір відповідача розглядати питання про примусове припинення права постійного користування земельними ділянками.
Також суд вказав, що на спірних земельних ділянках знаходяться належні позивачу будівлі та споруди, зареєстровані в установленому порядку як об`єкти нерухомого майна, а вилучення з постійного користування позивача спірних земельних ділянок призведе до порушення права власності позивача на належні йому будівлі та споруди, оскільки складовим права власності є право власника вільно розпоряджатись належним йому майном.  
З огляду на викладене, суд задовольнив позовні вимоги.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, Хмельницька міська рада звернулася з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 03.11.2020 по справі №924/856/20 та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.
Скаржник вважає, що висновки, викладені у ньому, не відповідають обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права, виходячи з такого.
Рішенням Хмельницької міської ради від 17.06.2020 № 85 було припинено право постійного користування Державному видавництву "Поділля" земельними ділянками площею 0,2653 га по вул. Чорновола, 9, площею 3,96 га по просп. Миру, 59 та площею 0,05 га по просп. Миру, 51/2 у         м. Хмельницькому. В зазначеному рішенні чітко вказується законодавчо обґрунтована підстава його прийняття, а саме, наявність систематичної несплати земельного податку АТ "Видавництво "Поділля".
Зазначена обставина підтверджується листом Державної податкової служби у Хмельницькій області від 13.04.2020 № 13210/10/22-01-58-07-19.
Під систематичністю несплати плати за землю суди розуміють несплату два і більше разів. Таку позицію неодноразово висловлював Верховний Суд України, зокрема у постанові від 28.09.2016 у справі № 6-977цс16. 
Зазначає, що в цьому випадку має місце безсумнівна систематичність такої несплати, яка підтверджується рядом судових справ про стягнення податкового боргу, про які зазначено у листі Головного управління ДПС у Хмельницькій області, що в свою чергу є відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України, підставою припинення права користування земельною ділянкою.
Не відповідає нормам законодавства твердження суду першої інстанції, що при прийнятті рішення Хмельницька міська рада не дотрималась порядку припинення права користування земельною ділянкою, передбаченого ст. 144 Земельного кодексу України, оскільки ст. 144 Земельного кодексу України передбачає порядок припинення права користування земельною ділянкою у випадку виявлення порушення земельного законодавства державним інспектором та встановлює алгоритм дій саме державного інспектора, а не органу місцевого самоврядування, який наділений правом прийняття рішень. 
В цьому випадку факт порушення - несплати земельного податку підтверджується відомостями Державної податкової служби у Хмельницькій області, які і стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення Хмельницької міської ради. 
Не є коректним посилання суду першої інстанції при вирішенні даної справи на позицію Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 923/466/17, оскільки відносини, які розглядались у зазначеній справі не є аналогічними.
Згідно витягу з протоколу постійної комісії з питань містобудування, земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища від 19.11.2019, питання наявності систематичної несплати земельного податку було предметом розгляду на засіданні комісії, при цьому, в присутності генерального директора Гайшука В.І., який, як свідчить текст витягу з протоколу, погодився з наявністю боргу, про який було зазначено. Таким чином, позивач безсумнівно був обізнаний про наявність у його діях порушень земельного законодавства, які є підставою для припинення прав користування земельною ділянкою.
Є незрозумілим посилання суду першої інстанції на ту обставину, що листом ГУ ДПС у Хмельницькій області від 13.04.2020 зазначено, що стягнення податкового боргу є неможливим через інкасові доручення, зважаючи на наявність на всіх рахунках у банках арешту Другого відділу ДВС у зв`язку із зведеним виконавчим провадженням. Вказаний лист в повному обсязі підтверджує наявність боргу по земельному податку перед бюджетом, при цьому листом також повідомлено, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду віл 18.02.2019 було надано дозвіл на погашення податкового боргу за рахунок майна боржника. Зазначені обставини свідчать про те, що оскаржуване рішення Хмельницької міської ради прийняте на законних підставах, при цьому, не може бути підставою його неправомірності, як зауважує суд, неможливість стягнення податкового боргу через арешти на рахунках боржника. 
Оспорюваним рішенням Хмельницької міської ради жодним чином не здійснюється втручання в мирне володіння майном позивача, а припинення права постійного користування земельною ділянкою за систематичну несплату плати за землю передбачено прямою нормою           ст. 141 Земельного кодексу України.
Позивач, як землекористувач, істотно порушив свої зобов`язання щодо своєчасної і в повному обсязі сплати земельного податку, що у відповідності до ст. 141 Земельного кодексу України є підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою. Виходячи з наведеного, оскаржуване рішення Хмельницької міської ради є законним, обґрунтованим та прийнятим в межах та у спосіб, визначенні чинним законодавством України.
Враховуючи вищевикладене, Хмельницька міська рада вважає, що судом першої інстанції при ухвалені рішення не всебічно, неповно і не об`єктивно було досліджено матеріали справи, невірно було застосовано норми матеріального права, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

Від позивача Акціонерного товариства "Видавництво "Поділля" Корпоративного підприємства AT "ДАК Укрвидавполіграфія" надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, відповідно до якого просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги – відмовити.
На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує на таке:
- Хмельницькою міською радою порушено процедуру припинення права користування земельними ділянками;
- витяг з протоколу, на який посилається відповідач, не може бути взятим до уваги, оскільки такого доказу в матеріалах справи немає, що позбавляє суд та учасників справи ознайомитись з ним, дослідити його значення та значимість для справи, встановити з його змісту обставини, що мають значення для вирішення справи;
- судом першої інстанції правомірно взято до уваги позицію Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №923/466/17, оскільки у цій постанові проаналізовано норми земельного законодавства саме в частині підстав та процедури припинення права користування земельною ділянкою, що є надзвичайно важливим та актуальним при вирішенні спору;
- наголошення відповідачем на порушення позивачем своїх зобов`язань щодо своєчасності та повноти сплати земельного податку жодним чином не впливають на правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення;
- застосовуючи практику ЄСПЛ щодо мирного володіння своїм майном, судом першої інстанції законно було враховано те, що на спірних земельних ділянках знаходяться належні позивачу на праві власності будівлі та споруди. Така обставина має важливе значення для вирішення справи, оскільки припинення права користування земельними ділянками позбавить його права вільно розпоряджатися розміщеними на земельних ділянках будівель позивача.
За наведеного вище, позивач вважає, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено усі надані сторонами докази та зроблено на підставі них обґрунтовані висновки, рішення суду є законним та таким що не містить підстав для його скасування.

11.01.2021 в судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду представник позивача заперечила проти доводів апеляційної скарги. Вказала, що оскаржене рішення є таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. З огляду на зазначене, просила суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
В судове засідання Північно-західного апеляційного господарського суду 15.02.2020 з`явилася представник скаржника, яка підтримала доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. Просила рішення Господарського суду Хмельницької області від 03.11.2020 по справі №924/856/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.
В судове засідання 02.03.2021 представники сторін не з`явилися. 
Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване наявністю симптомів гострого респіраторного захворювання. Повідомляє, що 01.03.2021 нею здано матеріал для ПЛР-тестування та надає відповідні докази. Вказує, що до отримання результатів лабораторного дослідження, перебуває на самоізоляції та не має змоги з`явитися до свого робочого місця для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.  
Розглянувши подане клопотання, судова колегія дійшла висновку про його відхилення, з таких підстав.
За приписами ч. 11   ст. 270 ГПК України   суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Проаналізувавши доводи представника позивача щодо причин неявки останньої в судове засідання, колегія суддів зазначає, що позивач не був позбавлений залучити до участі в справі іншого представника чи представляти свої інтереси в порядку встановленому ч.3   ст. 56 ГПК України.
Окрім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України).
Апеляційний господарський суд бере до уваги, що апеляційне провадження в цій справі відкрите ще 14.12.2020, а сам розгляд справи в суді апеляційної інстанції вже двічі відкладався.       
Суд звертає увагу, що учасники справи мали достатньо часу для реалізації ними процесуальних прав, передбачених  ГПК України, зокрема, й права на висловлення своєї позиції. Суд не залишає поза увагою і те, що представник позивача висловила свою позицію в судовому засіданні 11.01.2021, про що зазначено вище.
Разом з цим, за приписами   статті 129 Конституції України,   статті 2 ГПК України   одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що роль національних судів полягає в організації судових проваджень таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").
Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").
Окірм зазначеного, суд бере до уваги, що участь представників сторін в судовому засіданні, обов`язковою не визнавалась.
За наведеного судом відхиляється клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи. 
Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить електронне листування (т. 2, а. с. 27-30), а також те, що явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалася, відхилення клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, колегія суддів визнала за можливе завершувати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників сторін.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення змінити в мотивувальній частині, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 21.06.1996 Державному видавництву "Поділля" видано державні акти на право постійного користування (т. 1, а. с. 43-54), зокрема:
- держаний акт серії ХМ №001580, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №359 на земельну ділянку площею 0,05 га.;
- держаний акт серії ХМ №001799, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №357 на земельну ділянку площею 0,53 га.; 
- держаний акт серії ХМ №001800, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №358 на земельну ділянку площею 3,96 га.
Наказом Державного комітету інформаційної політики, телебачення та радіомовлення України від 30.11.2001 № 303, серед іншого, перетворено ДП "Видавництво "Поділля" у ВАТ "Видавництво "Поділля" (т. 1, а. с. 19)
Актом від 30.11.2001 передачі нерухомого майна у власність ВАТ "Видавництво "Поділля" Державний комітет інформаційної політики, телебачення та радіомовлення України передав, а ВАТ "Видавництво "Поділля" прийняв у власність нерухоме майно згідно переліку (т. 1, а. с. 20-22).
Рішенням 11-ої сесії міської ради від 21 травня 2003 року №45 припинено право користування земельною ділянкою площею 0,1560 га та рішенням 19-ї сесії міської ради від 18 листопада 2004 року №20 припинено право користування земельною ділянкою площею 0,1087 га, залишилось в постійному користуванні державного підприємства 0,2653 га землі.
Відповідно до листа Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 13.04.2020 №13210/10/22-01-58-07-19 податковий борг по земельному податку AT "Видавництво "Поділля" станом на 10.04.2020 складає 1 325,6 тис. грн (т. 1, а. с. 61-63).
В листі від 24.04.2020 Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницькою міської ради адресованому міському голові зазначено про те, що доцільно припинити право постійного користування державному видавництву "Поділля" земельними ділянками площею 0,2653 га по вул. Чорновола, 9, площею 3,96 га по просп. Миру, 59, площею 0,05 га по просп. Миру, 51/2 у м. Хмельницькому (т. 1, а. с. 60)
Відповідно до витягу з протоколу № 102 засідання постійної комісії з питань містобудування, земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища від 13.05.2020 (місце проведення: сесійна зала, всього членів комісії - 13 чол.) на порядок денний винесено питання "Про розгляд проекту рішення "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою юридичній особі" (Державне видавництво "Поділля")", проголосували "за" 9 осіб, та прийняли рішення підтримати та винести на розгляд сесії проект рішення "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою юридичній особі" (Державне видавництво "Поділля"), доручити директору департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів доповісти на сесії ради по даному питанню (т. 1, а. с. 59).
Рішенням сорок другої сесії Хмельницької міської ради від 17.06.2020 № 85 було вирішено припинити право постійного користування державному видавництву "Поділля" земельними ділянками площею 0,2653 га по вул. Чорновола, 9, площею 3,96 га по просп. Миру, 59, площею 0,05 га по просп. Миру, 51/2 у м. Хмельницькому (т. 1, а. с. 17-18).
В зазначеному рішенні вказаного, що відповідно до листа Державної податкової служби у Хмельницькій області від 13.04.2020 №13210/10/22-01-58-07-19 податковий борг по земельному податку AT "Видавництво "Поділля" складає 1 325,6 тис. грн. Також в даному листі зазначено, що AT "Видавництво "Поділля" систематично не сплачує податок за землю, податковий борг заявляється в судовому порядку та стягується примусово з 2008 року. Зазначені факти свідчать про наявність систематичної несплати земельного податку AT "Видавництво "Поділля". Вказані обставини порушують права Хмельницької міської ради, як власника земельних ділянок, який не отримує в міський бюджет кошти за їх використання, що відповідно призводить до збитків міського бюджету.
У листі Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради від 23.06.2020 №" 1535/01-15 адресованого позивачу, повідомляється про те, що рішенням 42-ої сесії Хмельницької міської ради від 17.06.2020 №85 Державному видавництву "Поділля" припинено право постійного користування земельними ділянками площею 0,2653 га, по вул. Чорновола, 9, площею 3,96 га по пре. Миру, 59 та площею 0,05 та по просп. Миру, 51/2 у місті Хмельницькому (т. 1, а. с. 55-56).
Зі змісту листа Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 01.07.2020 №21204/7/22-01-58-06/14 вбачається, що за AT "Видавництво "Поділля" станом на 01.07.2020 рахується заборгованість перед бюджетом по земельному податку в сумі 1   294 259 грн 49 коп. (т. 1, а. с. 65). 
Матеріали господарської справи також містять копію рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.03.2020 у справі № 560/761/20 (із відміткою про не набрання законної сили), яким позов Акціонерного товариства "Видавництво "Поділля" Корпоративного підприємства AT "ДАК Укрвидавполіграфія" до Хмельницької міської ради про визнання бездіяльності протиправної та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Хмельницької міської ради щодо розгляду звернення акціонерного товариства "Видавництво "Поділля" корпоративне підприємство АТ "ДАК Укрвидавполіграфія" про надання згоди на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 3,96 га м. Хмельницькому по Проспекту Миру, 59, що перебуває в постійному користуванні акціонерного товариства "Видавництво "Поділля" корпоративне підприємство АТ "ДАК Укрвидавполіграфія" на підставі Державного акта на праві постійного користування серії №358 від 21.06.1996. Зобов`язано Хмельницьку міську раду надати акціонерного товариства "Видавництво "Поділля" корпоративне підприємство АТ "ДАК Укрвидавполіграфія" письмову згоду на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею           3,96 га, у м. Хмельницькому по Проспекту Миру, 59, що перебуває в постійному користуванні акціонерного товариства "Видавництво "Поділля" корпоративне підприємство АТ "ДАК Укрвидавполіграфія" на підставі Державного акта на право постійного користування № 358 від 21.06.1996 (т. 1, а. с 71-80).
Із Єдиного державного реєстру судових рішень, апеляційним господарським судом встановлено, що рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.03.2020 у справі № 560/761/20 було залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2020 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/90713423).
Позивач вважаючи, що рішення від 17.06.2020р. № 85 "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою юридичній особі" порушені його права як постійного землекористувача, звернувся до суду із позовом в цій справі.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з інших дій, які за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Згідно із частиною першою   статті 21 Цивільного кодексу України   суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Пунктом 34 частини першої   статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"   унормовано, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин.
Згідно з частиною десятою статті 59 наведеного Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності   Конституції   або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Частиною першою  статті 155 Земельного кодексу України   визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Таким чином, якщо правовий акт індивідуальної дії органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси територіальних громад чи окремих осіб, він визнається недійсним у судовому порядку.
Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень  глави 29  цього Кодексу.
Згідно із ст. 392 ЦК України (гл. 29 ЦК України) правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.
Земельний кодекс України визначає право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (частина 1   статті 92 Земельного кодексу України). 
Відповідно до п. "а" ч. 2 ст. 92 ЗК України права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.03.2020 у справі №560/761/20, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2020 було встановлено, що Акціонерне товариство "Видавництво Поділля" Коропоративне підприємство АТ "ДАК Укрвидавполіграфія" є постійним користувачем земельної ділянки яка знаходиться за адресою: м. Хмельницький, Проспект Миру, 59, загальною площею 3,96 га.
За наведеного, обставина, що позивач є постійним користувачем земельної ділянки яка знаходиться за адресою: м. Хмельницький, Проспект Миру, 59, загальною площею 3,96 га в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України не потребує доказуванню в справі № 924/856/20. 
Згідно із ст. 141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.
За приписами   статті 152 ЗК України   держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Отже, право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених   статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у   статті 141 названого Кодексу, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.
Громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом. Така позиція відповідає висновку, викладеному у вищенаведеному   рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005      № 5-рп/2005.
За змістом частини 1 та частини 2  статті 149 ЗК України  земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших проблем за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.   
Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
Отже, з огляду на приписи наведених норм, за наявності правових підстав для припинення права постійного користування земельною ділянкою та за відсутності на це згоди землекористувача, припинення права постійного користування земельною ділянкою здійснюється в судовому порядку.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 6/88-Б-05.
Матеріалами господарської справи № 924/856/20 не підтверджується, що позивач надав свою згоду на припинення права постійного користування земельною ділянкою яка знаходиться за адресою: м. Хмельницький, Проспект Миру, 59, загальною площею 3,96, а тому, в силу наведеного Хмельницька міська рада повинна була звернутися до суду із відповідним позовом, а не самостійно приймати рішення про припинення такого права.
Поруч з вказаним, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 215030933 від 06.07.2020, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18400295, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19817779, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18829928, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19435459 на земельній ділянці ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Хмельницький, Проспект Миру, 59 розташоване майно, котре належить позивачу на праві власності (т. 1, а. с. 65-90).
Частиною 1  статті 377 ЦК України  передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Згідно з частинами 1, 2, 5  статті 120 ЗК України  у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди.
Чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах   статті 120 ЗК України,   статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.
Отже, відповідно до зазначених правових норм власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Одночасно користування будинком, спорудою неможливе без використання земельної ділянки, достатньої для розміщення й обслуговування цього майна. Розмір цієї частини земельної ділянки має визначатися на основі державних будівельних норм та санітарних норм та правил.
За наведеного, виходячи із встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про порушення відповідачем при прийнятті спірного рішення положень   статті 19 Конституції України,  статті 141 Земельного кодексу України  щодо прав позивача користуватися спірною земельною ділянкою, а як наслідок обґрунтованість позовних вимог.
Окрім вище наведеного, суд бере до уваги, що згідно із   статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"   суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За приписами частини 4   статті 11 ГПК України   суд застосовує при розгляді справ   Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод   1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) друге речення того ж абзацу охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) другий абзац визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014  (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), пункти 166-168).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.
Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, а останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, наслідки його застосування мають бути передбачуваними.
Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, то Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.
Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20.11.2011  (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), пункт 68, "Кривенький проти України" від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07), пункт 45).
ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном не буде дотриманий. І навпаки - встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
Втручання держави у право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.
ЄСПЛ у рішенні "Щокін проти України" від 14.10.2010 (Shtokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та № 37943/06, пункти 50 та 51) зазначив, що позбавлення власності можливе тільки при виконанні певних вимог. Суд вказує у своєму рішенні, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Говорячи про "закон", стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.
Враховуючи наведене та вище встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про втручання відповідачем у право позивача на мирне володіння своїм майном, що також є підставою для визнання такого рішення відповідача недійсним.  
За наведеного, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цілому є правильним. 
Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується щодо застосування місцевим господарським судом положень ст. 144 ЗК України, з таких підстав.
Статтею 142 ЗК України передбачено припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади.
В ст. 143 ЗК України законодавцем визначено підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку. Зокрема, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
У разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля складають протокол про порушення та видають особі, яка допустила порушення, вказівку про його усунення у 30-денний строк. Якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку вказівки державного інспектора щодо припинення порушення земельного законодавства, державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля відповідно до закону накладають на таку особу адміністративне стягнення та повторно видають вказівку про припинення правопорушення чи усунення його наслідків у 30-денний строк. У разі неусунення порушення земельного законодавства у 30-денний строк державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля звертаються до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою. Рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про припинення права користування земельною ділянкою може бути оскаржене землекористувачем у судовому порядку (ст. 144 ЗК України).
Статті 145, 146, 147, 148 ЗК України передбачають: припинення права власності на земельну ділянку особи, якій земельна ділянка не може належати на праві власності; викуп земельних ділянок для суспільних потреб; примусове відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності; конфіскацію земельної ділянки.
Стаття 148-1 регулює перехід права власності на земельні ділянки, що перебувають у користуванні.
Стаття 149 ЗК України встановлено порядок вилучення земельних ділянок.
Вищевказаними положеннями ст. 144 ЗК України визначено порядок припинення права користування земельними ділянками, які використовуються з порушенням земельного законодавства, який передбачає чотири стадії процедури припинення права користування земельними ділянками, а саме: виявлення порушення, виконання вказівок по усуненню виявлених порушень, звернення до відповідного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою, за результатами розгляду якого приймається рішення про припинення суб`єктивного права користування земельною ділянкою; оскарження землекористувачем рішення органів виконавчої влади або місцевого самоврядування про припинення права користування земельною ділянкою в судовому порядку.
Зазначена стаття також передбачає ким має бути складаний протокол про порушення, зокрема державним інспектором сільського господарства чи державним інспектором з охорони довкілля.
Апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що згідно ст. 4 ЗК України земельне законодавство включає цей Кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин.
Статтею 211 ЗК України передбачено, за які порушення громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема: а) укладення угод з порушенням земельного законодавства; б) самовільне зайняття земельних ділянок; в) псування сільськогосподарських угідь та інших земель, їх забруднення хімічними та радіоактивними речовинами і стічними водами, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами; г) розміщення, проектування, будівництво, введення в дію об`єктів, що негативно впливають на стан земель; ґ) невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням; д) порушення строків повернення тимчасово займаних земель або невиконання обов`язків щодо приведення їх у стан, придатний для використання за призначенням; е) знищення межових знаків; є) приховування від обліку і реєстрації та перекручення даних про стан земель, розміри та кількість земельних ділянок; ж) непроведення рекультивації порушених земель; з) знищення або пошкодження протиерозійних і гідротехнічних споруд, захисних насаджень; и) невиконання умов знімання, збереження і нанесення родючого шару ґрунту; і) відхилення від затверджених в установленому порядку проектів землеустрою; використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва без затверджених у випадках, визначених законом, проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь; ї) ухилення від державної реєстрації земельних ділянок та подання недостовірної інформації щодо них; й) порушення строків розгляду заяв щодо відведення земельних ділянок; к) порушення строку видачі державного акта на право власності на земельну ділянку. Також, за змістом ч. 2 ст. 211 ЗК України законом може бути встановлено відповідальність і за інші порушення земельного законодавства.
В той же час, ст. 15-2 ЗК України, п. п. 1, 3, 4, 5-1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 та п. п. 3, 4, 9 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016   № 333, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за № 1391/29521 до повноважень Держгеокадастру, його територіальних органів та посадових осіб не віднесено контроль сплати земельного податку чи орендної плати за земельну ділянку.
Аналогічно не віднесено до повноважень Державної екологічної інспекції України, її територіальних та міжрегіональних територіальних органів повноваження, посадових осіб, в тому числі і громадських інспекторів з охорони довкілля контроль сплати земельного податку чи орендної плати за земельну ділянку (ст. 14-2 ЗК України, п. п. 1, 3, 4, 6 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275, п. п. 1, 3 р. І, п. п. 2, 3, 5, 8, 9 р. ІІ  Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції затвердженого Наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 07.04.2020 № 230 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.04.2020 № 350/34633).
В той же час, за приписами   статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
В пп 14.1.72. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України зазначено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 41.1.1 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є, зокрема податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
Тобто, контроль сплати земельного податку (оскільки позивач є постійним землекористувачем) віднесено до повноважень Державної податкової служби в Хмельницькій області, а не до повноважень територіальних органів Держгеокадастру чи Державної екологічної інспекції.
Тому, застосування порядку припинення права користування земельними ділянками, передбаченого ст. 144 ЗК України до спірних правовідносин є помилковим, оскільки систематична не сплата порушення не фіксується державним інспектор сільського господарства чи державним інспектор з охорони довкілля.
Отже, висновок суду першої інстанції про недотримання відповідачем в спірних правовідносинах процедури припинення права користування не ґрунтується на нормах законодавства.
Враховуючи, що суд першої інстанції помилково вказав таку підставу задоволення позову, як порушення відповідачем порядку, встановленого ст. 144 ЗК України, проте в цілому дійшов вірного висновку про задоволення позову, то суд апеляційної інстанції керуючись п. 2 ч. 1   ст. 275 ГПК України   та п. 4   ч. 1   ст. 277 ГПК України   вважає за необхідне виправи помилку суду першої інстанції та змінити рішення Господарського суду Хмельницької області від 03.11.2020 у справі №924/856/20 в мотивувальній частині, вказавши мотиви задоволення позову, наведені в цій постанові. 
Відповідно до   ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.
В силу приписів   ст. 74 ГПК України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи.
Підсумовуючи вищевикладене, позов Акціонерного товариства "Видавництво "Поділля" Корпоративного підприємства AT "ДАК Укрвидавполіграфія" до Хмельницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Хмельницької міської ради від 17.06.2020 № 85 "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою юридичній особі" є обґрунтованим та підлягає до задоволення.
Враховуючи вказане, апеляційний господарський суд залишає апеляційну скаргу Хмельницької міської ради без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 03.11.2020 у справі №924/856/20 змінює в мотивувальній частині.
Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд
                                                             
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Хмельницької міської ради залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 03.11.2020р. у справі №924/856/20 змінити в мотивувальної частині, вказавши мотиви задоволення позову, наведені в цій постанові. 
В решті рішення Господарського суду Хмельницької області від 03.11.2020р. у справі №924/856/20 залишити без змін.
3. Справу № 924/856/20 надіслати Господарському суду Хмельницької області.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "04" березня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Петухов М.Г. 

Суддя                                                                                              Гудак А.В.  

Суддя                                                                                              Маціщук А.В.