П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/8409/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -Тарновецький І.І.  
Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
01 квітня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Боровицького О. А.  Матохнюка Д.Б. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Стаднік Л. В., 
представника відповідача: Почко В.В.,

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Віньковецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_2 до Віньковецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом до Віньковецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_2 , в якому просить суд скасувати постанову начальника Віньковецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Почко Вікторії Валеріївни від 18.11.2020 про відкриття виконавчого провадження про стягнення зі ОСОБА_1 118 353,52 грн. виконавчого збору.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову начальника Віньковецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Почко Вікторії Валеріївни № ВП63661897 від 18.11.2020 про відкриття виконавчого провадження про стягнення зі ОСОБА_1 118353,52 грн. виконавчого збору.
Стягнуто з Віньковецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судових витрат.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою та посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021  року та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що постанова про стягнення виконавчого збору ВП № 63661897 від 18.11.2020 винесена в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Крім того, на момент прийняття оскаржуваної постанови ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачала, що виконавчий збір справляється у розмірі 10% суми, що підлягає примусовому стягненню, тому стягнення виконавчого збору у розмірі 118 353,52 грн є обґрунтованим.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Судом першої встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 06.03.2017 у справі № 753/17570/16 задоволено позов Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", ЄДРПОУ 09807750, про стягнення з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , заборгованість за кредитним договором № 11289762000 від 30.01.2008 у розмірі 41 838 доларів США 08 центів та 24 344 грн. 62 коп. (пені). Судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 1 218 грн. стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" з ОСОБА_1 .
28.03.2017 Дарницьким районним судом м.Києва видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , заборгованість за кредитним договором № 11289762000 від 30.01.2008 у розмірі 41 838 доларів США 08 центів та 24 344 грн. 62 коп. (пені).
Віньковецьким районним відділом державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) відкрито виконавче провадження № 55476723 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" боргу у розмірі 1 195 810,86 грн.
08.05.2018 Віньковецьким районним відділом державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 118 353,52 грн.
Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 12.10.2020 замінено стягувача у виконавчому провадженні № 55476723 Акціонерне товариство "УкрСиббанк" (м.Київ, вул.Андріївська, 2/12, ЄДРПОУ 09807750) на його правонаступника ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у цивільній справі № 753/17570/16 за позовом Акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
ОСОБА_2 подав заяву про повернення виконавчого документу без виконання.
18.11.2020 начальником Віньковецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Почко Вікторією Валеріївною прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
Окрім того, 18.11.2020 начальником відділу Почко Вікторією Валеріївною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 63661897 з примусового виконання постанови Віньковецького РВ ДВС ЦЗМУМЮ № 55476723 від 08.05.2018 про стягнення виконавчого збору в сумі 118 353,52 грн.
Не погоджуючись з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.11.2020 ВП № 63661897 та вважаючи, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 08.05.2018 ВП № 55476723 є такою, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в розмірі, який визначений у спірній постанові (118 353,52 грн), отже, оскаржувана постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII, прийнята відповідачем не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені законодавством  України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із ч.1 ст.27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.
Випадки, коли виконавчий збір не стягується, визначені ч.5 ст.27 Закону № 1404-VIII.
Із матеріалів справи слідує, що постановою ВП № 55476723 від 18.11.2020 (а.с.20) на підставі заяви стягувача виконавчий документ повернуто стягувачу.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Згідно із ч.3 ст.40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Таким чином, у державного виконавця були підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору.
Водночас, спірним питанням в межах доводів позовної заяви та апеляційної скарги є розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню, з урахуванням різних редакцій ст.27 Закону № 1404-VIII.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.27 Закону № 1404-VIII в редакції, чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 55476723 від 08.05.2018, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" № 2475-VIII від 03 липня 2018 року, який набрав законної сили з 28 серпня 2018 року ч.2 ст.27 Закону № 1404-VIII змінено.
Згідно із редакцією ч.2 ст.27 Закону № 1404-VIII, чинною на момент винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору від 18.11.2020, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Тобто, з урахуванням редакцій Закону № 1404-VIII, які були чинними у період примусового виконання виконавчого документа у ВП № 55476723, база обчислення виконавчого збору змінювалась.
Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України в рішенні від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 520/11908/18.
Положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ (у редакції чинній у період до 28.08.2018 року) зменшували відповідальність позивача, як боржника, в порівнянні з нормами статті 27 Закону №1404-VІІІ (у редакції чинній з 28.08.2018 року), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми що підлягає примусовому стягненню.
Таким чином, з урахуванням того, що внесені Законом України від 3 липня 2018 року №2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ погіршили становище боржника - ОСОБА_1 , оскільки виконавче провадження розпочато під час дії попередньої редакції ст.27 Закону № 1404-VІІІ, а також того, що виконавчою службою фактично не повністю стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 1340/5053/18, від 29 липня 2020 року у справі № 1340/5050/18, від 14 травня 2020 року у справі № 640/685/19.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.
Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року справа № 2540/3203/18.
Водночас, судом встановлено, що державним виконавцем не було стягнуто всієї суми, що належить до стягнення на підставі виконавчого документу, не зважаючи на те, що відповідне виконавче провадження було відкрите ще у травні 2018 року, а з заявою про повернення виконавчого документу стягувач звернувся лише в листопада 2020 року, тобто після спливу майже двох років.
Крім того, при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIIІ без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.
Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Віньковецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Боровицький О. А.    Матохнюк Д.Б.