ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19039/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Арсірій Р.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  02 березня 2021 року                                                                                     м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Федотова І.В.,
суддів: Єгорової Н.М., Чаку Є.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської міської митниці ДФС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач та/або ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовною заявою в якій просить :
визнати протиправними дії Київської міської митниці ДФС (надалі по тексту - відповідач) щодо прийняття картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 100150/2019/00253;
визнати протиправними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 100150/2019/00253.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 100150/2019/00253. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Зокрема, апелянт зазначає:
митниця не могла розпочати заходи щодо перевірки сертифікату з перевезення товару форми EUR.1 від 28.08.2019 № PL/MF/AN 0478162 у зв`язку з відсутністю звернення ОСОБА_1 до митного органу із заявою щодо розгляду питання відновлення режиму вільної торгівлі відповідно до положень пункту 5 статті 301 Митного кодексу України та статті 43 Податкового кодексу України, як це було запропоновано імпортеру у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100150/2019/00253 від 28.08.2019, а саме «Відновлення преференційного режиму можливе після проведення уповноваженими органами ЄС перевірки походження товару, за запитом митного органу України, на підставі заяви імпортера» з вимогою «Подання митної декларації, заповненої з урахуванням причин відмови без застосування до товару преференційного режиму»;
відповідно до постанови Верховного Суду від 30.10.2018 року у справі №816/2396/17, подання нової митної декларації з ціною, визначеною митним органом, свідчить про згоду декларанта з такою ціною, а відтак, правовий спір між сторонами вичерпано внаслідок погодження декларанта із митною вартістю, визначеною митним органом.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 на території республіки Польща придбано легковий автомобіль Mersedes-Benz, V-Klasse, ідентифікаційний номер транспортного засобу (номер кузову) НОМЕР_1 , 2018 року випуску, автомобіль є таким, що був у використанні та придбаний виключно для власного використання.
Автомобіль придбано на підставі рахунку-фактури № FER00001153 від 20 серпня 2019 року, який виданий фірмою «Fermatt inter LP» за ціною - 24900 Євро. Оплата за автомобіль здійснена 20 серпня 2019 року в безготівковій формі з рахунку позивача у відділенні банку Pekao S.A. на рахунок продавця у банку BANK POLSKA KASA ОРІЕК1 SA.
20 серпня 2019 року позивачем вивезено автомобіль з митної території Польщі, про що свідчить митна декларація країни експортера № 19PL445010Е1164872.
22 серпня 2019 року позивачем подано до Волинської митниці ДФС митну декларацію, в якій зазначені відомості про автомобіль, а також співробітниками митниці проведено огляд автомобіля та складено за його результатами відповідний акт.
З метою митного оформлення автомобіля, який ввезено на територію України, позивачем, через представника - ТОВ «Твоя Логістика», 27 серпня 2019 року подано на адресу Київської міської митниці ДФС митну декларацію UA 100150/2019/105351, до якої було надано наступні документи:
- рахунок-фактуру № FER00001153 від 20 серпня 2019 року, який виданий фірмою «Fermatt inter LP»;
- сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR. 1 PL/MF/AN 0478162 від 20.08.2019;
- митну декларацію, форма якої затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року № 431  № б/н від 22.08.2019;
- акт про проведення огляду транспортного засобу № UА 205010/2019/322673 від 22.08.2019;
- карта поязду НОМЕР_4 від 14.12.2018;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ;
- банківський документ про оплату вартості автомобіля 0370820625209553;
- договір про надання послуг митного брокера U12379;
- заява декларанта № б/н від 23.08.2019;
- паспорт позивача НОМЕР_3 від 25.06.1999;
- РНОКПП позивача;
- сертифікат відповідності ЄС е 1 від 04.10.2018;
- копію митної декларації країни відправлення 19PL445010Е1164872;
- платіжні доручення, що підтверджують сплату митних та інших платежів.
За наслідками розгляду поданих позивачем документів відповідачем складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 100150/2019/00253, якою повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів з таких причин: «… відповідно до пункту 4 статті статті 32 Додатку ІІ Доповнення І Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом. Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27 червня 2014 року, ратифікованої Законом України від 16 вересня 2014 року № і 678-VII з урахуванням вимог листа ДФС від 05.12.2018 № 37786/7/99-99-19-04-17 призупинено преференційний режим задекларованого товару. Відновлення преференційного режиму можливе після проведення уповноваженими органами ЄС перевірки походження товару, за запитом митного органу України, на підставі заяви імпортера...».
Не погоджуючись із прийнятою відповідачем карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи попуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 100150/2019/00253 від 28.08.2019, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем необґрунтовано відмовлено позивачу в прийнятті митної декларації №UA100150/2019/00253 від 28.08.2019, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення із застосування преференційного режиму оподаткування, оскільки картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 28.08.2019 №UA100150/2019/00253 не ґрунтується на нормах чинного законодавства, її слід визнати протиправною та скасувати.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Законом України «Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони» ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі - Угода).
Відповідно до ст. 25 глави 1 розділу ІV Угоди сторони поступово створюють зону вільної торгівлі протягом перехідного періоду, що не перевищує 10 років починаючи з дати набрання чинності цією Угодою-1, відповідно до положень цієї Угоди та відповідно до Статті XXIV Генеральної угоди про тарифи та торгівлю 1994 року.
Згідно із ст. 26 глави 1 розділу ІV Угоди положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами-2, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва»).
Пунктом 1 ст. 29 глави 1 розділу ІV Угоди кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку І-А до цієї Угоди.
Порядок визначення походження товарів викладений у Протоколі I - Протокол щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва, до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі - Протокол І).
Відповідно до п. 1 ст. 2 Протоколу І щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва до Угоди про асоціацію з ЄС (далі - Протокол І) з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу: (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.
Згідно із п. 1 ст. 6 Протоколу І в статті 2 цього Протоколу товари, які не є повністю виробленими у вказаній країні, вважаються достатньо обробленими або переробленими у ній, якщо виконуються умови, наведені у Додатку II до цього Протоколу. Згадані вище умови вказують для всіх товарів, що підпадають під дію цієї Угоди, обробку, яку необхідно виконати з використовуваними у виробництві товару матеріалів іншого походження. Ці умови можуть бути застосовані тільки до вказаних матеріалів. Зі вказаного витікає, що якщо товар, який набув статусу виробленого у вказаній країні завдяки виконанню умов, вказаних у Додатку II, використовується для виготовлення іншого товару, то застосовні для цього другого товару умови не поширюються на перший; також не має значення, чи використовувались для виготовлення першого товару матеріали іншого походження.
Відповідно до додатку ІІ до Протоколу І для товарів групи 87 визначено умову походження товару з ЄС: «виробництво, у якому ціна усіх матеріалів не перевищує 40% ціни товару від виробника».
Частиною 1 ст. 16 Протоколу І встановлено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або UA/EU/P1/ua 14; (b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.
Згідно із ст. 22(1) Протоколу І «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)(b) цього Протоколу, може бути складена: (a) затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу, або (b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро. Декларація інвойс може бути складена, якщо розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Складання декларації інвойс здійснюється експортером шляхом штампування, машинописного чи поліграфічного друкування на інвойсі, повідомленні про доставку чи іншім комерційнім документі декларації, текст якої наведено у Додатку IV до цього Протоколу, з використанням однієї з мовних версій, викладених у цьому Додатку, і згідно з чинним законодавством країни експорту. Якщо декларація складена від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Декларації інвойс мають бути власноручно підписані експортером, що їх склав. Проте затверджений експортер у розумінні статті 23 цього Протоколу не повинен підписувати такі декларації, якщо він надав митним органам країни експорту письмове зобов`язання нести повну відповідальність за всі декларації інвойс, у яких він зазначений, так, ніби вони підписані ним власноручно. Декларація інвойс може бути складена експортером тоді, коли товари, яких вона стосується, експортуються, або після експортування за умови подання цієї декларації в країні імпорту не пізніше ніж протягом двох років після імпортування товарів, яких вона стосується.
Статтею 32 Протоколу І передбачено, що митні органи держав-членів Європейського Союзу і України повинні надавати один одному через Європейську комісію зразки відбитків штампів, використовуваних у їхніх митних службах для видачі сертифікатів з перевезення товару EUR.1 і адреси митних органів, які відповідають за перевірку цих сертифікатів і декларацій інвойс. З метою забезпечення правильного застосування цього Протоколу Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 або декларацій інвойс та правильності інформації, що міститься в цих документів.
Відповідно до ст. 33 Протоколу І подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу. З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він була поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку. Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Якщо митні органи країни імпорту вирішують призупинити надання преференційного режиму для товарів, щодо яких здійснюється перевірка, до надходження результатів цієї перевірки, вони повинні запропонувати імпортерові позбавитися товару з уживанням будь-яких запобіжних заходів, які вважатимуться необхідними. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що спір між сторонами виник з приводу преференційного походження товару: «легковий автомобіль Mersedes-Benz, модель V-Klasse, ідентифікаційний номер транспортного засобу (номер кузову) НОМЕР_1 , 2018 року випуску, тип - 639/2, категорія - М1, тип кузова - AF, багатоцільового, що був у використанні, призначений головним чином для перевезення людей».
Згідно змісту оскаржуваної картки відмови вона прийнята з наступних причин: «відповідно до пункту 4 статті статті 32 Додатку ІІ Доповнення І Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом. Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27 червня 2014 року, ратифікованої Законом України від 16 вересня 2014 року № і 678-VII з урахуванням вимог листа ДФС від 05.12.2018 № 37786/7/99-99-19-04-17 призупинено преференційний режим задекларованого товару. Відновлення преференційного режиму можливе після проведення уповноваженими органами ЄС перевірки походження товару, за запитом митного органу України, на підставі заяви імпортера».
Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 43 МК України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.
Згідно із ч.ч.1-4 ст. 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей. Запит про проведення перевірки повинен містити виклад обставин, що дали підстави для сумнівів з приводу достовірності задекларованої країни походження товару, посилання на правила визначення походження товарів, що застосовуються в Україні, а також іншу необхідну інформацію. До запиту додається документ, що підлягає перевірці, або його копія, а також у разі необхідності інші відомості, що можуть сприяти проведенню перевірки. Запит про проведення перевірки надсилається протягом 1095 днів з дня подання документа про походження товару, крім випадків, коли така перевірка ініціюється у зв`язку з кримінальним провадженням.
Тобто, наявність у контролюючого органу сумнівів щодо наданих декларантом документів на підтвердження заявленої ним країни походження товару є обставиною для перевірки таких документів та не може бути беззаперечною підставою для відмови у застосуванні преференційної ставки мита.
Отже, наявність у контролюючого органу сумнівів щодо наданих декларантом документів на підтвердження заявленої ним країни походження товару є лише обставиною для перевірки таких документів та не може бути беззаперечною підставою для відмови у застосуванні преференційної ставки мита.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 23 квітня 2019 року у справі № 817/4660/13-а.
Судом першої інстанції правильно враховано, що на підтвердження походження товару для застосування преференційного режиму оподаткування за ставкою ввізного мита 0%, декларант надав митниці декларацію-інвойс №FER00001153 від 20.08.2019. При цьому, зауважень щодо форми та змісту наданому інвойсу №FER00001153 від 20.08.2019 вимогам Протоколу І чи його достовірності в митного органу не виникало.
Згідно листа від 03 березня 2017 року № 5466/7/99-99-19-03-17 «Про здійснення верифікації (перевірки достовірності) документів про походження товару з країн Європейського Союзу» ДФС України роз`яснило, зокрема, що у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності сертифіката форми EUR.1 або декларації, перевірка цих документів здійснюється шляхом направлення до ДФС відповідного запиту.
Проте, відповідачем до матеріалів справи не надано доказів направлення до Держмитслужби копії декларації країни походження чи сертифіката форми EUR.1.
При цьому, зауважень щодо форми та змісту наданого ОСОБА_1 сертифікату з перевезення (походження) товару від 20.08.2019 форми EUR. 1 № PL/MF/AN0478162 вимогам Протоколу І чи його достовірності в митного органу не виникало.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що у відповідача при прийнятті оскаржуваного рішення про відмову в митному оформленні товару із застосуванням преференційного режиму оподаткування були відсутні обґрунтовані підстави для сумніву з приводу дійсності сертифікату з перевезення (походження) товару від 20.08.2019 форми EUR. 1 № PL/MF/AN0478162 чи достовірності відомостей, які містяться в сертифікаті, а відтак, і щодо походження товару.
Наявність у митного органу інформації, яка викликає сумнів у преференційному походженні задекларованого товару, є підставою для перевірки наданих декларантом документів, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 28.08.2019 №UA100150/2019/00253.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи митниці щодо неможливості розпочати заходи щодо перевірки сертифікату з перевезення товару форми EUR.1 від 28.08.2019 № PL/MF/AN 0478162 у зв`язку з відсутністю звернення ОСОБА_1 до митного органу із заявою щодо розгляду питання відновлення режиму вільної торгівлі відповідно до положень пункту 5 ст. 301 Митного кодексу України та статті 43 Податкового кодексу України, оскільки:
по-перше, норми ст. 301 Митного кодексу України (Повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів) та ст. 43 Податкового кодексу України (Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені) не регулюють спірні правовідносини;
по-друге, приписи ст. 33 Протоколу №1 імперативно визначають, що запит митного органу України здійснюється виключно за ініціативою самого митного органу та не потребує заяви імпортера. 
Щодо правової позиції, на яку посилається відповідач в апеляційній скарзі, викладену у постанові Верховного Суду №816/2396/17 від 30 жовтня 2018 року, колегія суддів зазначає наступне. Вказана правова позиція не обґрунтовує заперечень відповідача проти позову та не підлягає застосуванню до правовідносин у даній справі, оскільки предметом розгляду даної справи є визнання протиправними та скасування картки відмови у митному оформленні (випуску) товарів. Предметом розгляду справи у касаційній інстанції було визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, карти відмови у митному оформленні (випуску) товарів та зобов`язання митний орган прийняти висновок про повернення з бюджету суми надмірно сплаченого ввізного мита за ввіз автомобіля і подання його для виконання до органу казначейської служби.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.
В частині вимог щодо визнання протиправними дії Київської міської митниці ДФС щодо прийняття картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 100150/2019/00253, у задоволенні яких судом першої інстанції відмовлено, апеляційний суд не переглядає в апеляційному порядку в силу вимог ст. 308 КАС України, оскільки позивачем рішення в цій частині не оскаржується.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.ст.242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Київської міської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст.329-331 КАС України.

Головуючий суддя:          

Судді: