ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 р.	Справа № 440/2350/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання  Губарєвої В.А.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.08.2020 року (суддя С.С. Сич, м. Полтава, повний текст складено 21.08.2020) по справі № 440/2350/20
за позовом           Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1      
до          Управління Держпраці у Полтавській області                    
про визнання незаконною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
07 травня 2020 року  фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач; ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Полтавській області (надалі також відповідач) про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 09.04.2020 №ПЛ14852/161/АВ/П/ПТ/ТД-ФС на суму 47230 грн. стосовно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , винесеної Управлінням Держпраці у Полтавській області.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ПЛ14852/161/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 09 квітня 2020 року.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Полтавській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністартивного суду від 12.08.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позховних вимог ФОП ОСОБА_1 .
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на те, що позивачем допущено порушення вимог частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України щодо допущення працівника до роботи без укладення трудового договору, оскільки в ході інспектування встановлено, що ОСОБА_2 була допущена позивачем до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого органу. Зазначає, що ототожнення штрафів за статтею 265 КЗпП України із адміністративною відповідальністю є неправильним, оскільки штраф за ч. 2 ст. 265 КЗпП України є фінансовою санкцією і не є тотожними поняттями/наслідками/санкціями і вказує на відсутність притягнення позивача двічі до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.  
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Розгляд справи проведено за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав. 
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 27.03.1996, основним видом економічної діяльності позивача є 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, що підтверджується детальною інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /а.с. 6-8/.
Наказом Управління Держпраці у Полтавській області від 07 лютого 2020 року №23П "Про проведення заходів державного контролю" на підставі Порядку здійснення державного контрою за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду контролю за додержанням законодавства про працю" наказано провести заходи державного контролю щодо відповідності вимогам законодавства про працю, зокрема, головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Н.Ляшенко у діяльності ФОП ОСОБА_1 . Підставою для проведення заходу державного контролю зазначено доручення т.в.о. Голови Державної служби України з питань праці від 06.02.2020 №Д-69/1/3.1-250 на виконання доручення Прем`єр-міністра України О. Гончарука від 22.01.2020 №2313/0/1-20  /а.с. 32, 33/. 
На підставі вказаного наказу заступником начальника Управління Держпраці в Полтавській області Великою Н.М. видано головному державному інспектору Ляшенко Н.В. направлення від 07.02.2020 №213 на проведення заходу державного контролю на предмет додержання вимог законодавства про працю у діяльності ФОП ОСОБА_1 (питання, що підлягають контролю: додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин) з 10.02.2020 по 21.02.2020 /а.с. 31/.
Вказане направлення вручено позивачу 12.02.2020, що підтверджується відміткою про вручення на примірнику направлення, копія якого наявна у матеріалах справи /а.с. 31/.
У термін з 11.02.2020 по 19.02.2020 інспектором  праці Управління Держпраці у Полтавській області Ляшенко Н.В. проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , за результатами якого складено акт №ПЛ14825/161/АВ від 19.02.2020 /а.с. 34-41/.
Акт інспекційного відвідування №ПЛ14825/161/АВ від 19.02.2020 підписаний ФОП ОСОБА_1 , примірник вказаного акту отриманий позивачем 19.02.2020, що підтверджується відміткою та підписом про отримання на примірнику акту, копія якого наявна у матеріалах справи /зворот а.с. 40/.
У розділі ІІІ "Опис виявлених порушень" акту №ПЛ14825/161/АВ від 19.02.2020 зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 частини 3 статті 24 КЗпП, а саме працівника допущено до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Так, 11.02.2020 при виході на місце здійснення діяльності ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") було виявлено одного працівника - ОСОБА_2 , яка знаходилася на кухні і виконувала роботу кухаря (здійснювала приготування їжі). За письмовим поясненні ОСОБА_2 від 11.02.2020: "Знаходжусь на практиці у барі " ОСОБА_3 " з 10.02.20 по 11.02.20. На практику прийшла по об`яві. Трудовий договір не укладали. До моїх обов`язків входить приготування їжі, миття посуду". За письмовим поясненням ФОП ОСОБА_1 від 12.02.2020: "По суті заданих питань повідомляю, що 11.02.2020 ОСОБА_2 прийшла на співбесіду на адресу "вул. Європейська, 41-Б, вона там не робила". Наказом № 4-пр від 13.02.2020 ОСОБА_2 прийнято на посаду кухаря з 14.02.2020, повідомлення про прийняття працівника на роботу до Кременчуцької ОДПІ ТУ ДФС у Полтавській області направлено та отримано 13.02.2020 в 10.39.15 год., що підтверджує квитанція № 2 від 13.02.2020 реєстраційний №11081484. Вищевикладене, на думку інспектора праці, свідчить про використання ФОП ОСОБА_1 найманої праці одного  працівника без оформлення трудових відносин /а.с. 40/.
19.02.2020 інспектором праці Ляшенко Н.В. складено протокол про адміністративне правопорушення №ПЛ14825/161/АВ/П/ПТ, а саме, порушення вимог частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, працівника допущено до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу /а.с. 48-49/.
09.04.2020 заступником начальником Управління Держпраці у Полтавській області Великою Н.М. прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ПЛ14825/161/АВ/П/ПТ/ТД-ФС, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 47230 грн. за порушення вимог частини 3 статті 24 КЗпП України щодо допущення працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника /а.с. 50/.
Позивач не погодився з постановою Управління Держпраці у Полтавській області від 09.04.2020 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами  №ПЛ14825/161/АВ/П/ПТ/ТД-ФС, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за допуск фізичної особи до роботи без оформлення трудового договору ОСОБА_1  притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн. в дохід держави, відтак накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу за те саме правопорушення також і оскарженою постановою є притягненням позивача до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге, що є порушенням статті 61 Конституції України.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.
Згідно з частиною першою статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 (далі по тексту Положення № 96) встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Згідно з підпунктом 6 пункту 4 зазначеного Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Пунктом 7 цього Положення № 96 передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.
Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенції Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України, постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 823 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (надалі Порядок № 823), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (далі - Закон). Заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю, крім заходів з питань виявлення неоформлених трудових відносин, здійснюються відповідно до вимог частин четвертої і п`ятої статті 2 Закону.
Згідно з абз. 1 п. 2 Порядку № 823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Згідно п. 16 та п. 17 Порядку № 823 за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.
Акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування. Другий примірник акта залишається в інспектора праці.
Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів після дня підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження (п. 18 Порядку № 823).
Згідно п. 20 та п. 21 Порядку № 823 припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування. Припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.
У разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності (п. 24 Порядку № 823).
Згідно п. 25 Порядку № 823 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування.
Системний аналіз наведених вище положень дає підстави дійти висновку, що інспекційне відвідування є формою державного нагляду за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача. За результатами інспекційного відвідування складається акт і в разі виявлення порушень - виноситься припис. Якщо під час інспекційного відвідування встановлено факти використання праці неоформлених працівників, то вживаються заходи щодо притягнення об`єкта відвідування до відповідальності незалежно від усунення виявлених порушень.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" регламентовано положеннями Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. N 509 (надалі - Порядок №509).
За приписами пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи накладаються на підставі:
рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;
акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;
акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;
акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування;
акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
За змістом пункту 10 Порядку № 509 постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.
Як встановлено судом, за допуск фізичної особи до роботи без оформлення трудового договору ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 травня 2020 року у справі №537/877/20 /а.с. 22/, якою визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею ч. 3 ст. 41 КпАП України і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 /вісім тисяч п`ятсот/ грн. 00 коп. в прибуток держави.
Вказана  постанова Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 травня 2020 року у справі № 537/877/20  набрала законної сили 18 травня 2020 року.
ОСОБА_1 сплачено суму штрафу в розмірі 8500 грн., що підтверджується дублікатами чеків  від 26.05.2020 /а.с. 24, 25/.
Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Відповідно до частини першої статті 265 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Згідно з абзацом 2 частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.
Штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.
Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Водночас, відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також Кодексом України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП).
Відповідно до частини третьої статті 41 КУпАП фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, як частиною другою статті 265 КЗпП України, так і частиною третьою статті 41 КУпАП передбачено відповідальність, зокрема для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).
Штраф за частиною другою статті 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за частиною третьою статті 41 КУпАП є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Суд звертає увагу, що і стаття 265 КЗпП, і стаття 41 КУпАП були викладені в такій редакції Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці" від 28.12.2014 № 77-VIII.
Вищезазначений закон передбачав введення статтею 265 КЗпП України фінансових санкції для роботодавців - юридичних та фізичних осіб-підприємців у вигляді штрафу в розмірі від 1 до 30 мінімальних заробітних плат за допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин, оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, виплати заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску та податків, порушення термінів виплати заробітної плати більш ніж за один місяць, виплати не в повному обсязі, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці та порушення інших вимог трудового законодавства.
Натомість стаття 41 КУпАП мала на меті, зокрема запровадити штрафи для посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин.
Ключовою відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнуто юридичну особу як роботодавця (за статтею 265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за статтею 41 КУпАП) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин.
Однак, у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємця на підставі абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України і частини третьої статті 41 КУпАП, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).
Позивач вважає, що притягнення його до відповідальності за одне й те саме порушення двічі суперечить статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може двічі притягатися до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Закон не визначає, до якого саме виду юридичної відповідальності належать заходи впливу за правопорушення, передбачені у частині другій статті 265 КЗпП України.
Кваліфікуючи вид цієї відповідальності, суд бере до уваги:
(а) мету відповідальності - покарання роботодавців за порушення законодавства про працю та легалізація фонду оплати праці;
(б) характер шкоди - шкоду заподіяно суспільству, а не працівнику;
(в) вид стягнення - фінансова санкція у виді штрафу;
(г) суб`єкт, який притягує до відповідальності - державний орган;
(д) джерело сплати - штраф зараховується до державного бюджету.
Водночас положення абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП України та частини третьої статті 41 КУпАП в частині визначення правопорушення абсолютно тотожні: "фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту)", а обставини, що послугували підставою їх встановлення для позивача - ідентичні.
З урахуванням вищенаведених ознак, а також пріоритетності тлумачення, яке у найбільшій мірі відповідає інтересам суб`єкта приватного права, правопорушення, передбачені у частині другій статті 265 КЗпП України так само, як і правопорушення, передбачене у частині третій статті 41 КУпАП, належить за своєю природою (основними ознаками) до такого виду юридичної відповідальності як адміністративна відповідальність.
Такий висновок суду першої та апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 21.12.2018 по справі № 814/2156/16, від 22.04.2019 у справі №806/2143/18, від 24.12.2019 по справі № 0540/5974/18-а, які є обов`язковою для врахування в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.
Таким чином, накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу за те саме правопорушення також і постановою Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу №ПЛ14852/161/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 09 квітня 2020 року є притягненням позивача до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге, що є порушенням статті 61 Конституції України.
Доводи відповідача про те, що накладення на юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців санкцій на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України неможливо ототожнювати з притягненням до адміністративної відповідальності, колегія суддів вважає хибними з викладених вище підстав.
Варто відмітити, що склавши протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.24 КЗпП України, відповідач самостійно визначився з видом відповідальності, до якої повинен бути притягнутий позивач.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови Управління Держпраці у Полтавській області №ПЛ14852/161/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 09 квітня 2020 року.
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Полтавській області залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.08.2020 року по справі № 440/2350/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Т.С. Перцова    В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено  15.02.2021 року