ПОСТАНОВА
Іменем України

09 лютого 2021 року 
Київ
справа №856/9/20-а
адміністративне провадження №А/9901/74/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого суді                                                   Берназюка Я.О., 
суддів:                                                             Желєзного І.В., Коваленко Н.В.,
при секретарі судового засідання                               Лупу Ю.Д.,
за участю:
представника позивача                                        Грошовенка О.І.,
відповідача                                                            ОСОБА_1.,
представника відповідача                                        Маркевича Т.Л.,
представників третіх осіб                                        Куленко О.Я., Кузьмінського Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку адміністративну справу 
за позовом Козятинської районної державної адміністрації
до ОСОБА_1 ,
треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "АКВ Українське каолінове товариство", Сільськогосподарський виробничий кооператив "Маяк",
про примусове відчуження земельної ділянки
за апеляційною скаргою Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Маяк"
на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року (прийняту колегією у складі: головуючого судді  Моніча Б.С., суддів Сапальової Т.В. та Капустинського М.М.),
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
3 червня 2020 року Козятинська районна державна адміністрація Вінницької області (далі також - позивач, Козятинська РДА) звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі також - відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просила:
примусово відчужити у державну власність з мотивів суспільної необхідності об`єкт нерухомого майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та який знаходиться на території Глуховецької селищної ради Козятинського району за межами населеного пункту, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, угіддя - рілля, для розміщення об`єктів, пов`язаних з видобуванням корисних копалин загальнодержавного значення: - земельну ділянку площею 1,7721 га з кадастровим № 0521455500:02:001:0199, за ціною 165 319 гривень шляхом перерахування Козятинською РДА цих коштів, джерелом фінансування яких є Товариство з обмеженою відповідальністю "АКВ Українське каолінове товариство" (далі також - ТОВ "АКВ Українське каолінове товариство"), на зазначений ОСОБА_1 банківський рахунок або внесення цих коштів на депозит нотаріальної контори за місцем розташування земельних ділянок у порядку, встановленому законом;
зобов`язати ОСОБА_1 звільнити зазначений об`єкт нерухомості - земельну ділянку протягом 5 (п`яти) днів з дня повного попереднього відшкодування вартості земельних ділянок на зазначений нею банківський рахунок або внесення коштів на депозит нотаріальної контори за місцем розташування земельної ділянки.
В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вилучення земельної ділянки відповідає суспільним потребам, оскільки на ній планується подальше розміщення і обслуговування об`єктів, пов`язаних із видобуванням первинних каолінів ТОВ "АКВ Українське каолінове товариство" як корисних копалин загальнодержавного значення. Вважає, що збільшення площі розробки родовища за рахунок спірної земельної ділянки є безумовною підставою для збільшення суми надходжень до місцевого та державного бюджетів, оскільки збільшується видобуток корисних копалин і за рахунок цього сплачується рентна плата, збільшується площа орендованих земельних ділянок і за рахунок чого сплачується орендна плата за землю, збільшується кількість працівників, що задіяні на роботах в кар`єрі, і за рахунок чого сплачується податок з доходів фізичних осіб.
Підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом про примусове відчуження, в порядку визначеному статтею 15 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності" від 17 листопада 2009 року № 1559-VI (далі - Закон № 1559-VI) слугувала відсутність згоди ОСОБА_1 щодо укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Приймаючи зазначену постанову, Сьомий апеляційний адміністративний суд виходив з того, що на час розгляду справи, представники сторін дійшли згоди щодо умов відчуження земельної ділянки, зокрема викупної ціни, шляхом визнання представником відповідача позовних вимог в повному обсязі, тому суд дійшов висновку, що примусове відчуження спірної земельної ділянки відповідача не порушуватиме принципу "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.
З урахуванням встановлених обставин та, враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб в межах даної адміністративної справи, а також доведення позивачем суспільної необхідності та суспільної потреби у примусовому відчуженні земельної ділянки, належної ОСОБА_1 , для проведення ТОВ "АКВ "Українське каолінове товариство" подальшого видобування коаліну, який віднесено до корисних копалин загальнодержавного значення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме, частини першої статті 151 Земельного кодексу України, частини другої статті 11 Закону Закон № 1559-VI та статті 36 Закону України «Про охорону земель» від 19 червня 2003 року № 962-IV (далі - Закон № 962-IV), Сільськогосподарський виробничий кооператив "Маяк" (далі також - скаржник, СВК "Маяк") звернулося з апеляційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційну скаргу скаржник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги того, що у разі вилучення спірної земельної ділянки і зміни її цільового призначення не буде забезпечено пріоритет максимального збереження продуктивних земель (стаття 36 Закону № 962-IV), що призведе до шкідливого антропогенного впливу на земельну ділянку і навколишнє середовище в цілому.
Також зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки суд першої інстанції не витребував документи щодо обґрунтування зміни цільового призначення земельної ділянки.
Посилається скаржник і на те, що примусове відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватні власності фізичних або юридичних осіб, може бути застосовано як виняток з мотивів суспільної необхідності за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості на підставі та в порядку, встановлених законом. Однак, скаржник вважає, що позивач не довів необхідність відчуження спірної земельної ділянки та позивається до суду в інтересах ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство».
Також, на думку скаржника, позивач не дотримався передбаченого частиною першою статті 151 Земельного кодексу України порядку викупу майна для суспільних потреб. 
Крім того, СВК «Маяк», як орендар спірної земельної ділянки, не був залучений до переговорів щодо її відчуження для суспільних потреб, як те передбачено частиною другою статті 11 Закону № 1559-VI.
Також скаржник зазначає, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що задоволення позову призведе до припинення господарської діяльності кооперативу на орендованій земельній ділянці та потягне за собою втрачену вигоду.
Позиція інших учасників справи
28 грудня 2020 року до суду надійшов відзив ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство» на апеляційну скаргу СВК «Маяк», зі змісту якого вбачається, що вказане Товариство не погоджується з твердженнями СВК «Маяк», викладеними в апеляційній скарзі, вважає їх безпідставними та невмотивованими, а постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року - законною та обґрунтованою.
28 грудня 2020 року до суду надійшов відзив Козятинської РДА на апеляційну скаргу СВК «Маяк», в якому зазначається про безпідставність доводів апеляційної скарги та про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції. Так, позивач зазначає, що відчуження спірної земельної ділянки з метою суспільної необхідності відбулося у суворій відповідності до вимог чинного законодавства; також звернув увагу на те, що відповідач визнала позов у повному обсязі.
29 грудня 2020 року до суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу СВК «Маяк», в якому відповідач вказує на те, що вилучення земельної ділянки для суспільних потреб відбулося у відповідності до вимог законодавства. Зазначає, що вона повністю визнала позовні вимоги та вказує на те, що їй як власнику земельної ділянки належить право на її відчуження у випадку здійснення відповідного вилучення (викупу) для суспільних потреб. Тому, вважає вимоги апеляційної скарги СВК «Маяк» незаконними, безпідставними і такими, що порушують право власності відповідача та право розпоряджатися нею. При цьому, відповідач вважає необґрунтованими твердження скаржника про втрачену вигоду у зв`язку із розірванням договору оренди спірної земельної ділянки, оскільки вказаним договором було передбачено, що він припиняється у випадку викупу земельної ділянки для суспільних потреб з мотивів суспільної необхідності.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
Ухвалою Верховного Суду від 7 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі №856/9/20-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати відзив на апеляційну скаргу.
Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2020 року справу призначено до розгляду в судове засідання з повідомленням та викликом учасників справи колегією у складі трьох суддів на 19 січня 2021 року о 14:00 год. У судовому засіданні оголошено перерву до 14:00 год 9 лютого 2021 року.
В судовому засіданні 9 лютого 2020 року представник СВК «Маяк» підтримав вимоги апеляційної скарги, надав усні та письмові пояснення, які були враховані судом під час розгляду справи.
Крім того, в судовому засіданні 9 лютого 2020 року позивач, відповідач та його представник, представник ТОВ "АКВ Українське каолінове товариство" заперечували проти задоволення апеляційної скарги з мотивів, викладених у відзивах на скаргу. Надавали усні та письмові пояснення, які були враховані судом під час розгляду справи.
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ТОВ "АКВ Українське каолінове товариство" (ЄДРПОУ 33697003) є власником спеціального дозволу на користування надрами №5198 від 14 жовтня 2010 року на видобування первинних каолінів Великогадоминецького родовища первинних каолінів Вінницької ділянки на площі 554,67 га.
Відповідно до    постанови Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року №827    каолін первинний входить до переліку корисних копалин загальнодержавного значення.
Відповідно до акта надання гірничого відводу №2831 від 26 березня 2014 року ТОВ "АКВ Українське каолінове товариство" надано право розробки родовища первинних каолінів, площа проекції гірничого відводу складає 554,12 га.
ТОВ "АКВ Українське каолінове товариство" звернулося до Козятинської РДА з листом №54-19 АКВ від 25 березня 2019 року про вирішення питання щодо викупу земельних ділянок, що перебувають у власності приватних осіб, зокрема, земельної ділянки площею 1,7721 га за кадастровим №0521455500:02:001:0199, яка перебуває у власності ОСОБА_1 , у державну власність для суспільних потреб під подальше розміщення та обслуговування об`єктів, пов`язаних з видобуванням первинних каолінів, як корисних копалин загальнодержавного значення.
Відповідно до Договору оренди землі від 8 травня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та СВК "Маяк", останній приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Глуховецької селищної ради, загальною площею 1,7721 га. У пункті 36 вказаного Договору передбачено, що його дія припиняється, зокрема, у разі викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом.
29 травня 2019 року Козятинською РДА було прийнято розпорядження № 131 "Про викуп або примусове відчуження земельної ділянки, яка перебуває у власності фізичної особи, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності з метою подальшого надання цих земельних ділянок в оренду ТОВ "АКВ Українське каолінове товариство" із зміною цільового призначення для розміщення та будівництва кар`єру по видобуванню первинних каолінів в якості каоліну-сирцю Великогадоминецького родовища Вінницької ділянки".
Вказаним розпорядженням встановлено, що земельні ділянки згідно з додатком, зокрема і земельна ділянка, що належить відповідачу на праві власності, які перебувають у власності фізичних осіб та розташовані за межами населеного пункту на території Глуховецької селищної об`єднаної територіальної громади Козятинського району Вінницької області, у встановленому законодавством порядку підлягають викупу для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, з подальшим наданням цих земельних ділянок в оренду ТОВ "АКВ Українське каолінове товариство" із зміною цільового призначення, для розміщення та будівництва кар`єру по видобуванню первинних каолінів в якості каоліну - сирцю. Цим же розпорядженням було доручено забезпечити вжиття підготовчих заходів щодо викупу у визначеному законодавством порядку земельних ділянок.
Козятинською РДА із залученням ТОВ "АКВ Українське каолінове товариство" було укладено договір № 20 від 29 травня 2019 року з ТОВ Експертсервіс.юа" про проведення незалежної оцінки земельної ділянки.
Згідно зі звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки, складеним 29 травня 2019 року, вартість земельної ділянки площею 1,7721 га за кадастровим №0521455500:02:001:0199 склала 158 943,00 гривень. На вказану експертну грошову оцінку позивачем також було отримано рецензію від 30 травня 2019 року у встановленому законодавством порядку.
3 червня 2019 року Козятинською РДА було надіслано ОСОБА_1 за місцем проживання: АДРЕСА_1 , рекомендованим листом з повідомленням про вручення повідомлення № 01-30/1033 від 31 травня 2019 року Козятинської РДА про прийняття рішення про викуп земельної ділянки, яке отримано відповідачем 17 червня 2019 року.
Після спливу одного місяця, визначеного статтею 11 Закону № 1559-VI, відповідач не повідомив та не надіслав будь-якого повідомлення позивачу про надання згоди на проведення переговорів щодо умов викупу або про відмову від такого викупу.
Разом із тим, Козятинська РДА, намагаючись врегулювати питання, що, ймовірно могли бути причиною незгоди власника земельної ділянки з умовами викупу, які були зазначені в розпорядженні № 131 від 29 травня 2019 року, здійснила спроби щодо проведення переговорів з метою обговорення умов викупу земельної ділянки.
Враховуючи, що станом на лютий 2020 року відповідачем не повідомлено Козятинську РДА про надання згоди на проведення переговорів щодо умов викупу або відмову від такого викупу, позивачем було надіслано лист № 01-30/321 від 27 лютого 2020 року на адресу відповідача з повідомленням про запрошення на засідання комісії з проведення переговорів щодо умов викупу та продажу земельної ділянки площею 1,7721 га з кадастровим №    0521455500:02:001:0199.
Відповідач на засідання комісії, призначене на 28 лютого 2020 року об 11:00 год в приміщенні Козятинської РДА за адресою: пл. Героїв Майдану, 20, м. Козятин, не з`явився.
Згодом, у зв`язку із відсутністю жодних повідомлень про непогодження з вартістю викупної ціни земельної ділянки або дій по залученню іншого суб`єкта оціночної діяльності для визначення вартості земельної ділянки чи проведення рецензування звіту з оцінки земельної ділянки з кадастровим №0521455500:02:001:0199 Козятинською РДА було замовлено у ТОВ "Експертсервіс.юа" на підставі договору №14 від 14 квітня 2020 року проведення нової незалежної оцінки земельної ділянки.
Згідно зі звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки, складеним 14 квітня 2020 року, вартість земельної ділянки площею 1,7721 га з кадастровим № 0521455500:02:001:0199 складає 165 319,00 грн. Вказаний звіт також було рецензовано у встановленому законодавством порядку - рецензія від 23 квітня 2020 року.
17 квітня 2020 року ТОВ "АКВ Українське каолінове товариство" на адресу ОСОБА_1 було надіслано рекомендований лист № 65-20 АКВ від 17 квітня 2020 року з повідомленням про проведення переговорів щодо викупу земельної ділянки площею 1,7721 га за кадастровим № 0521455500:02:001:0199, який офіційно вручений відповідачу 22 квітня 2020 року.
Окрім того, про запрошення до участі в переговорах щодо викупу земельної ділянки відповідача було повідомлено через друкований засіб масової інформації шляхом публікації оголошення в газеті "РІА Козятин" (випуск від 23 квітня 2020 року).
Оскільки СВК "Маяк" орендує спірну земельну ділянку, ТОВ "АКВ "Українське каолінове товариство" також був надісланий лист на адресу СВК "Маяк" про проведення переговорів щодо відчуження земельної ділянки.
На переговори, що були призначені на 27 квітня 2020 року відповідач та представник СВК "Маяк" не з`явились. Будь-якого повідомлення щодо надання згоди чи відмову у наданні такої згоди відповідачем, ні на адресу позивача ні на адресу ТОВ "АКВ "Українське каолінове товариство" не надіслано.
Козятинська РДА, здійснивши всі можливі передбачені законодавством заходи, звернулася до суду з позовом щодо примусового викупу земельної ділянки у державну власність з мотивів суспільної необхідності з метою їх надання в оренду ТОВ "АКВ Українське каолінове товариство".
Також з матеріалів справи встановлено, що 18 червня 2020 року ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ТОВ "АКВ "Українське каолінове товариство".
2 липня 2020 року представниками позивача та відповідача подані клопотання про проведення підготовчого судового засідання без їх участі. Окрім того, в поданій заяві представник відповідача вказував на те, що позовні вимоги визнає в повному обсязі.
Також було встановлено, що відповідачем на адресу ТОВ "АКВ "Українське каолінове товариство" було надіслано лист зі згодою щодо здійснення відчуження земельної ділянки на умовах її викупу за ціною 330 638 грн. У відповідь ТОВ "АКВ "Українське каолінове товариство" листом № 113/1-20 від 15 липня 2020 року повідомило відповідача та позивача у справі про погодження здійснити фінансування відчуження земельної ділянки за вартістю, що зазначив відповідач.
30 липня 2020 року Козятинською РДА подано до суду першої інстанції заяву про уточнення позовних вимог в частині збільшення розміру вартості викупної ціни земельної ділянки, що є предметом відчуження, визначивши її на рівні 330    638 грн, вказавши, що Розпорядженням Козятинської РДА від 27 липня 2020 року № 125 викупну ціну земельної ділянки площею 1,7721 га кадастровий №0521455500:02:001:0199 встановлено у розмірі 330 638 грн без ПДВ. 
30 липня 2020 року в судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача підтримав уточнюючі позовні вимоги, просив позов задовольнити, зазначив про врегулювання спору між сторонами з погодженням викупної ціни у розмірі 330    638 грн. Представник відповідача подав заяву про визнання позовних вимог з урахуванням уточнення в повному обсязі та зазначив про відсутність спору між позивачем і відповідачем.
Суд ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, прийняв уточнені позовні вимоги та залучив в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - СВК "Маяк", оскільки СВК "Маяк" є орендарем земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_1 .
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Оцінка висновків суду першої інстанції і доводів учасників справи 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року відповідає, а викладені в апеляційні скарзі доводи скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.
Статтею 147 Земельного кодексу України передбачено, що підстави та порядок примусового відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності визначаються законом.
Правові, організаційні та фінансові засади регулювання суспільних відносин, що виникають у процесі відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності врегульовані Законом № 1559-VІ.
Згідно зі статтею 1 Закону №1559-VІ примусове відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності - перехід права власності на земельні ділянки, інші об`єкти нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, до держави чи територіальної громади з мотивів суспільної необхідності за рішенням суду; суспільна необхідність - обумовлена загальнодержавними інтересами або інтересами територіальної громади виключна необхідність, для забезпечення якої допускається примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, у встановленому законом порядку.
Частиною третьою статті 4 Закону №1559-VІ визначено, що примусове відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості на підставі та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону №1559-VI викуп земельних ділянок для суспільних потреб, примусове відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності здійснюються як виняток з дотриманням вимог екологічної безпеки, із забезпеченням подальшого раціонального використання земельних ділянок, у разі якщо об`єкти, визначені у статтях 8 і 9 цього Закону, можна розмістити виключно на земельних ділянках, що відчужуються, або якщо розміщення таких об`єктів на інших земельних ділянках безпосередньо завдасть значних матеріальних збитків або спричинить негативні екологічні наслідки відповідній територіальній громаді, суспільству або державі в цілому.
Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 1559-VI органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та в порядку, визначеним цим    Законом, мають право викупу земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, для таких суспільних потреб як, зокрема, розміщення та обслуговування об`єктів, пов`язаних із видобуванням корисних копалин.
Порядок примусового відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності, визначений у статті 16 Закону №1559-VІ, відповідно до якої орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що прийняв рішення про відчуження земельної ділянки, у разі недосягнення згоди з власником земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, щодо їх викупу для суспільних потреб відповідно до розділу II цього Закону звертається до адміністративного суду із позовом про примусове відчуження зазначених об`єктів.
Попереднє повне відшкодування вартості земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, у грошовій формі здійснюється шляхом внесення органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що прийняв рішення про відчуження земельної ділянки, коштів на депозит нотаріальної контори в порядку, встановленому законом, за місцем розташування земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, або перерахування коштів на зазначений власником цих об`єктів банківський рахунок.
Статтею 5 Закону № 1559-VI передбачений порядок визначення викупної ціни, згідно з яким викупна ціна включає вартість земельної ділянки (її частини), житлового будинку, інших будівель, споруд, багаторічних насаджень, що на ній розміщені, з урахуванням збитків, завданих власнику внаслідок викупу земельної ділянки, у тому числі збитків, що будуть завдані власнику у зв`язку з достроковим припиненням його зобов`язань перед третіми особами, зокрема упущена вигода, у повному обсязі. Розмір викупної ціни затверджується рішенням органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, що здійснює викуп земельної ділянки, або встановлюється за рішенням суду.
Відповідно до частини другої статті 5 Закону № 1559-VI вартість земельної ділянки, що відчужується або передається у власність замість відчуженої, визначається на підставі її експертної грошової оцінки, проведеної відповідно до закону.
Згідно з частиною третьою статті 5 Закону № 1559-VI звіти з експертної грошової оцінки земельних ділянок, що відчужуються, підлягають рецензуванню, державній експертизі землевпорядної документації у випадках та в порядку, визначених законом.
Відповідно до частини четвертої статті 5 Закону № 1559-VI суб`єкти оціночної діяльності для проведення такої оцінки визначаються органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування або особою, яка ініціювала відчуження об`єктів нерухомого майна, в порядку, визначеному законом, а вартість надання послуг з рецензування або проведення державної експертизи звітів з експертної грошової оцінки сплачується за рахунок коштів відповідних бюджетів.
Згідно із частиною п`ятою статті 5 Закону № 1559-VI у разі, якщо власник виступає проти відчуження свого нерухомого майна за оцінкою, проведеною суб`єктом оціночної діяльності, визначеним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, він може залучити іншого суб`єкта оціночної діяльності для визначення вартості нерухомого майна чи проведення рецензування звіту з оцінки такого майна. У цьому разі витрати на виконання таких послуг несе власник майна.
Відповідно до частини другої статті 10 Закону № 1559-VI орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, який прийняв рішення про викуп земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, зобов`язаний письмово повідомити про це їх власника (власників) протягом п`яти днів з дня прийняття такого рішення.
Статтею 15 Закону № 1559-VI встановлено, що у разі неотримання згоди власника земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з викупом цих об`єктів для суспільних потреб зазначені об`єкти можуть бути примусово відчужені у державну чи комунальну власність лише як виняток з мотивів суспільної необхідності і виключно під розміщення: об`єктів національної безпеки і оборони; лінійних об`єктів та об`єктів транспортної і енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, магістральних трубопроводів, ліній електропередачі, аеропортів, морських портів, нафтових і газових терміналів, електростанцій) та об`єктів, необхідних для їх експлуатації; об`єктів, пов`язаних із видобуванням корисних копалин загальнодержавного значення; об`єктів природно-заповідного фонду; кладовищ.
Відповідно до частин другої, третьої статті 16 Закону № 1559-VI вимога про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, підлягає задоволенню, у разі якщо позивач доведе, що будівництво, капітальний ремонт, реконструкція об`єктів, під розміщення яких відчужується відповідне майно, є неможливим без припинення права власності на таке майно попереднього власника.
Аналіз зазначених норм права у сукупності свідчить про те, що визначальною підставою для примусового відчуження земельної ділянки, що знаходиться в приватній власності, з мотивів суспільної необхідності є фактичне доведення органом виконавчої влади неможливості проведення подальшого видобування корисних копалин, або інших суспільно значимих дій для видобутку корисних копалин без припинення права власності на земельну ділянку власника такої земельної ділянки. Також, обов`язковою умовою реалізації рішення щодо викупу земельної ділянки примусово є дотримання органом, який прийняв рішення про викуп земельної ділянки процедури, визначеної законом щодо прийняття рішення, повідомлення власника про викуп земельної ділянки з суспільних потреб, забезпечення права на участь у переговорах щодо умов викупу.
Лише дотримання визначеного Законом № 1559-VI порядку примусового відчуження земельних ділянок та інших об`єктів нерухомого майна має бути основою відносин між власником та суспільством (державою, яка його представляє) для забезпечення конституційно гарантованого права приватної власності.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у приватній власності ОСОБА_1 знаходиться земельна ділянка площею 1,7721 га сільськогосподарського призначення, кадастровий номер №    0521455500:02:001:0199, що знаходиться на території Глуховецької селищної ради.
Вказана земельна ділянка знаходиться у межах географічних координат спеціального дозволу на користування надрами та акта надання гірничого відводу ТОВ "АКВ "Українське каолінове товариство", що унеможливлює розробку Великогадоминецького родовища первинних коалінів Вінницької ділянки в межах отриманого цим Товариством акта гірничого відводу.
Враховуючи наведене, єдиним шляхом відведення земельної ділянки відповідача загальною площею 1,7721 га з кадастровим номером № 0521455500:02:001:0199, є її вилучення (викуп) для суспільних потреб у державну власність в порядку, визначеним Законом № 1559-VI, з подальшою передачею в оренду зі зміною цільового призначення за визначеною (унормованою) процедурою.
Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладеною, зокрема, у постанові 3 березня 2020 року у справі №850/8/19 (пункти 76-77 вказаного судового рішення).
Також судом було встановлено, що згоди стосовно викупу спірної земельної ділянки з відповідачем досягнуто не було, у зв`язку з цим позивачем ініційовано звернення до суду з позовом про їх примусовий викуп.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем було надіслано на адресу ТОВ "АКВ "Українське каолінове товариство" лист з погодженням щодо здійснення відчуження земельної ділянки на умовах її викупу за ціною 330 638 грн.
ТОВ "АКВ "Українське каолінове товариство" листом повідомило відповідача та позивача у справі про погодження здійснити фінансування відчуження земельної ділянки за вартістю, що зазначив відповідач.
Таким чином, відповідачем, як власником спірної земельної ділянки, було надано згоду на відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності.
Крім того, відповідачем 30 листопада 2020 року подано до суду першої інстанції у цій справі заяву про визнання позовних вимог, заявлених Козятинською РДА у справі № 856/9/20-а, з урахуванням уточнення, в повному обсязі, в якій також просив кошти за відчужену земельну ділянку площею 1,7721 га з кадастровим номером 0521455500:02:001:0199 перерахувати згідно наданих банківських реквізитів. 
Факт визнання позовних вимог також було підтверджено в судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідачем, представником відповідача, представником позивача та представником третьої особи - ТОВ "АКВ "Українське каолінове товариство".
Відповідно до частин першої, четвертої статті 189 КАС України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог.
Оцінюючи обґрунтованість заяви відповідача про визнання заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що визнання позову про примусове відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності підлягає врахуванню судом у випадку дотримання усіх умов та порядку відчуження, встановлених    Законом № 1559-VI.
Згідно з частиною першою статтею 6 Закону № 1559-VI заходи щодо відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності здійснюються за рахунок коштів відповідних бюджетів та коштів юридичних осіб, що ініціювали відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна для суспільних потреб.
Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, представниками позивача, відповідача та третьої особи ТОВ "АКВ Українське каолінове товариство" досягнуто згоди щодо викупної ціни в розмірі 330 638 грн та представником відповідача надано реквізити банківського рахунку, на який необхідно перерахувати кошти як відшкодування повної вартості земельної ділянки, Козятинській РДА (суб`єктом фінансування витрат є ТОВ "АКВ Українське каолінове товариство") необхідно перерахувати кошти у розмірі 330    638 грн, як відшкодування повної вартості земельної ділянки площею 1,7721 га з кадастровим №0521455500:02:001:0199.
Таким чином, на час розгляду справи, представники сторін дійшли згоди щодо умов відчуження земельної ділянки, зокрема викупної ціни, шляхом визнання представником відповідача позовних вимог в повному обсязі, тому колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що примусове відчуження спірної земельної ділянки відповідача не порушуватиме принципу "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства і вимогами захисту основних прав людини та узгоджується із положеннями законодавства, яке врегульовує спірні відносини.
З приводу доводів апеляційної скарги про те, що у разі вилучення спірної земельної ділянки і зміни її цільового призначення не буде забезпечено пріоритет максимального збереження продуктивних земель (стаття 36 Закону № 962-IV), що призведе до шкідливого антропогенного впливу на земельну ділянку і навколишнє середовище в цілому, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин першої-третьої статті Закону № 962-IV охорона земель сільськогосподарського призначення забезпечується на основі реалізації комплексу заходів щодо збереження продуктивності сільськогосподарських угідь, підвищення їх екологічної стійкості та родючості ґрунтів, а також обмеження їх вилучення (викупу) для несільськогосподарських потреб.
Зміна цільового призначення земель сільськогосподарського призначення допускається лише за умови обґрунтування доцільності такої зміни в порядку, визначеному законом.
У разі вилучення (викупу) земель сільськогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб забезпечується пріоритет максимального збереження продуктивних земель.
Відповідно до    статті 166 Земельного кодексу України    рекультивація порушених земель - це комплекс організаційних, технічних і біотехнологічних заходів, спрямованих на відновлення ґрунтового покриву, поліпшення стану та продуктивності порушених земель.
Землі, які зазнали змін у структурі рельєфу, екологічному стані ґрунтів і материнських порід та в гідрологічному режимі внаслідок проведення гірничодобувних, геологорозвідувальних, будівельних та інших робіт, підлягають рекультивації.
Аналогічні положення містяться і в статті 52 Закону № 962-IV.
Так, статтею 52 Закону № 962-IV передбачено, що при проведенні гірничодобувних, геологорозвідувальних, будівельних та інших робіт, пов`язаних з порушенням ґрунтового покриву, відокремлена ґрунтова маса підлягає зняттю, складуванню, збереженню та перенесенню на порушені або малопродуктивні земельні ділянки відповідно до робочих проектів з рекультивації порушених земель та підвищення родючості ґрунтів.
При знятті ґрунтового покриву здійснюється пошарове зняття і роздільне складування верхнього, найбільш родючого шару ґрунту, та інших прошарків ґрунту відповідно до структури ґрунтового профілю, а також материнської породи.
Об`єм ґрунтової маси, що підлягає зняттю і роздільному складуванню, визначається в проектах рекультивації порушених земель.
Рекультивація земельних ділянок здійснюється шляхом пошарового нанесення на малопродуктивні земельні ділянки або ділянки без ґрунтового покриву знятої ґрунтової маси, а в разі потреби - і материнської породи в порядку, який забезпечує найбільшу продуктивність рекультивованих земель.
Роботи із зняття, складування, збереження та нанесення ґрунтової маси на порушені земельні ділянки здійснюються за рахунок фізичних та юридичних осіб, з ініціативи або вини яких порушено ґрунтовий покрив.
Крім того, надаючи правову оцінку доводам СВК "Маяк" в частині впливу на довкілля видобування корисних копалин на спірній земельній ділянці, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Правові та організаційні засади оцінки впливу на довкілля, спрямованої на запобігання шкоді довкіллю, забезпечення екологічної безпеки, охорони довкілля, раціонального використання і відтворення природних ресурсів, у процесі прийняття рішень про провадження господарської діяльності, яка може мати значний вплив на довкілля, з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів встановлено Законом України "Про оцінку впливу на довкілля" від 23 травня 2017 року №2059-VIII (далі - Закон №2059-VIII).
Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону № 2059-VIII визначено, що вплив на довкілля (далі - вплив) - будь-які наслідки планованої діяльності для довкілля, в тому числі наслідки для безпечності життєдіяльності людей та їхнього здоров`я, флори, фауни, біорізноманіття, ґрунту, повітря, води, клімату, ландшафту, природних територій та об`єктів, історичних пам`яток та інших матеріальних об`єктів чи для сукупності цих факторів, а також наслідки для об`єктів культурної спадщини чи соціально-економічних умов, які є результатом зміни цих факторів.
Оцінка впливу на довкілля здійснюється з дотриманням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, з урахуванням стану довкілля в місці, де планується провадити плановану діяльність, екологічних ризиків і прогнозів, перспектив соціально-економічного розвитку регіону, потужності та видів сукупного впливу (прямого та опосередкованого) на довкілля, у тому числі з урахуванням впливу наявних об`єктів, планованої діяльності та об`єктів, щодо яких отримано рішення про провадження планованої діяльності або розглядається питання про прийняття таких рішень.
Відповідно до висновку з оцінки впливу на довкілля від 15 січня 2020 року № 7-03/12-20196113831/1, наданого Міністерством енергетики та захисту довкілля України (інформація наявна у Єдиному реєстрі з оцінки впливу на довкілля), на підставі наведених у Звіті з оцінки впливу на довкілля оцінок впливів на компоненти довкілля (ґрунти та земельні ресурси, атмосферне повітря, водне середовище, геологічне середовище, рослинний і тваринний світ, природно-заповідний фонд, клімат і мікроклімат, соціальне середовище, техногенне середовище) сукупний вплив планової діяльності є допустимим, а отже доводи СВК "Маяк" в зазначеній частині є безпідставними.
Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, однією з умов погодження ТОВ "АКВ "Українське каолінове товариство" Проекту розробки Держгеонадрами України є вимога щодо дотримання вимог чинного законодавства та нормативно-правових актів з питань охорони надр. Підприємством здійснюються заходи мінімізації щодо викиду шкідливих речовин в атмосферне повітря, здійснюється очищення, збір ґрунтових, дощових вод, заходи із запобігання забрудненню кар`єрних вод, забезпечення своєчасного вивезення та утилізації відходів, заходи з метою виключення виникнення забруднення гранту тощо.
Отже, провадження планової діяльності ТОВ "АКВ "Українське каолінове товариство" з видобування корисних копалин на спірній земельній ділянці відповідно до законодавства є екологічно допустимими, а тому суд відхиляє твердження СВК "Маяк" щодо негативного антропогенного впливу на спірну земельну ділянку і навколишнє середовище в цілому у разі зміни цільового призначення цієї земельної ділянки.
Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду є незаконним, оскільки суд першої інстанції не витребував документи щодо обґрунтування зміни цільового призначення земельної ділянки, є безпідставним, у зв`язку із наступним.
Як було зазначено вище, суспільні відносини, пов`язані з викупом земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, для забезпечення суспільних потреб чи пов`язані з примусовим відчуженням зазначених об`єктів нерухомого майна з мотивів суспільної необхідності врегульовані Земельним кодексом України та Законом № 1559-VI.
Однак, вказані нормативно-правові акти не передбачають обов`язку місцевому органу державної виконавчої влади надавати обґрунтування зміни цільового призначення земельної ділянки до суду як підставу для відчуження земельної ділянки для суспільних потреб або з мотивів їх суспільної необхідності.
Посилання скаржника на Закон № 962-IV є необґрунтованим, оскільки вказаний Закон не містить норми, що вимагає надання обґрунтування зміни цільового призначення земельної ділянки під час процедури відчуження земельних ділянок для суспільних потреб або з мотивів їх суспільної необхідності.
З приводу доводів апеляційної скарги про недоведення позивачем наявності суспільної необхідності відчуження земельної ділянки відповідача та існування приватного інтересу ініціатора викупу земельної ділянки, колегія суддів зазначає таке.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Державною службою геології та надр України надано третій особі спеціальний дозвіл на користування надрами №5198 від 14 жовтня 2010 року на видобування первинних каолінів в якості каоліну-сирцю Великогадоминецького родовища Вінницької області. Суд зазначає, що така взаємодія держави та суб`єктів господарювання не може нівелювати суспільну необхідність видобутку корисних копалин загальнодержавного значення, передбачену законом, а сам факт видобутку корисних копалин третьою особою підтверджує наявності суспільної необхідності, зокрема, в частині економічного розвитку держави.
Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладеною у постанові 3 березня 2020 року у справі №850/8/19 (пункт 104 вказаного судового рішення).
Закон № 1559-VІ визначає суспільну необхідність як обумовлену загальнодержавними інтересами або інтересами територіальної громади виключну необхідність, для забезпечення якої допускається примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, у встановленому Законом порядку.
Отже, примусове відчуження земельної ділянки відбувається лише для загальнодержавних потреб чи потреб територіальної громади, що, у свою чергу, дає можливість власнику земельної ділянки бути захищеним від неправомірного посягання.
Системний аналіз положень Закону № 1559-VI також дає змогу дійти висновку, що у випадку неотримання згоди власника земельної ділянки стосовно викупу для суспільних потреб вона може бути примусово відчужена у державну чи комунальну власність лише як виняток з мотивів суспільної необхідності і виключно під розміщення, зокрема, об`єктів, пов`язаних із видобуванням корисних копалин загальнодержавного значення. Тобто визначальними рисами такого відчуження є винятковість, наявність суспільної необхідності та мета - розміщення визначених об`єктів, а саме: об`єктів національної безпеки і оборони; лінійних об`єктів та об`єктів транспортної і енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, магістральних трубопроводів, ліній електропередачі, аеропортів, морських портів, нафтових і газових терміналів, електростанцій) та об`єктів, необхідних для їх експлуатації; об`єктів, пов`язаних із видобуванням корисних копалин загальнодержавного значення; об`єктів природно-заповідного фонду; кладовищ.
З огляду на викладене, безпосередньо законом визначено розміщення об`єктів, пов`язаних із видобутком корисних копалин загальнодержавного значення, як суспільну необхідність відчуження земельних ділянок.
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що каолін первинний, який видобуває ТОВ "АКВ "Українське каолінове товариство", входить до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року №827.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що Закон № 1559-VI не встановлює додаткових вимог щодо відповідних органів в частині окремого доведення суспільної необхідності розміщення об`єктів під видобування корисних копалин загальнодержавного значення, переваг економічної ефективності від надання в оренду земельної ділянки для видобування корисних копалин в порівнянні з використанням земельної ділянки в сільськогосподарській діяльності.
Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладеною у постанові 3 березня 2020 року у справі №850/8/19 (пункти 100, 101, 103 вказаного судового рішення).
Окрім того, від подальшого видобутку коаліну залежить у певній мірі не тільки приватний інтерес ініціатора викупу - ТОВ "АКВ Українське каолінове товариство", а й загальнодержавний суспільний інтерес та інтереси територіальної громади внаслідок видобутку корисних копалин загальнодержавного значення, збільшення розміру сплачених ним податків до державного та місцевого бюджетів, створення робочих місць та вкладу у розвиток територіальної громади.
У Рішенні Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року у справі №1-1/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) зазначено: "Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств".
Суд також враховує, що стимулювання підприємницької діяльності, створення привабливого інвестиційного клімату та захист прав інвесторів відноситься до пріоритетів державної політики, оскільки є запорукою економічного зростання та добробуту кожного через збільшення розміру сплачених податків до державного та місцевих бюджетів, збереження існуючих та створення нових робочих місць, розвитку відповідної територіальної громади. Це, зокрема, відповідає положенням частини четвертої статті 13 Конституції України, згідно з якою держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки, а також частини першої статті 17 Основного Закону - забезпечення, зокрема економічної безпеки є найважливішою функцією держави, справою всього Українського народу.
Відповідно до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (Угоду ратифіковано згідно із Законом № 1678-VII від 16 вересня 2014 року), її Сторони віддані розвитку нового сприятливого клімату для економічних відносин між Сторонами, насамперед для розвитку торгівлі та інвестицій і заохочення конкуренції, які є ключовими факторами для економічної реструктуризації та модернізації (Преамбула); взаємне співробітництво між Сторонами включає, серед іншого, такі сфери як досягнення прогресу на шляху встановлення привабливого та стабільного інвестиційного клімату шляхом забезпечення інституційних, правових, фіскальних та інших умов (стаття 338).
Як зазначено у пункті 2.1 Звіту про верховенство права 2020 року «Верховенство права в Європейському Союзі» COM/2020/580 (https://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/?uri-=CELEX:52020DC0580), ефективні системи правосуддя необхідні для підтримання верховенства права; незалежність, якість та ефективність - це визначені параметри ефективної системи правосуддя, незалежно від моделі національної правової системи та традиції, в якій вона закріплена; хоча організація правосуддя в державах-членах належить до компетенції держав-членів, коли вони здійснюють цю компетенцію, держави-члени повинні забезпечити, щоб їх національні системи правосуддя забезпечували ефективний судовий захист; ефективні системи правосуддя також є основою взаємної довіри, яка є підґрунтям спільного простору свободи, справедливості та безпеки, сприятливого для інвестицій середовища, стійкості довгострокового зростання та захисту фінансових інтересів.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів дійшла висновку, що спірна земельна ділянка підлягає викупу не для задоволення комерційних інтересів ТОВ "АКВ Українське каолінове товариство", як зазначає СВК "Маяк, а для суспільних потреб щодо розміщення та обслуговування об`єктів, пов`язаних із видобуванням корисних копалин загальнодержавного значення.
При цьому, слід врахувати, що розміщення ТОВ "АКВ Українське каолінове товариство" по видобуванню корисних копалин (первинних коалінів) в будь-якому іншому місці, минаючи вищевказану земельну ділянку, територіально неможливо, оскільки право вказаного підприємства на видобування надр обмежена межами та географічними координатами, зазначеними в спеціальному дозволі.
Також є неприйнятними доводи апеляційної скарги СВК "Маяк" про порушення позивачем процедури відчуження земельних ділянок.
Так, відповідно до частини першої статті 151 Земельного кодексу України юридичні особи, зацікавлені у викупі земельних ділянок, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, для суспільних потреб та з мотивів суспільної необхідності, зобов`язані до початку проведення проектних робіт погодити з власниками землі, крім викупу земельних ділянок з підстав, що допускають можливість їх примусового відчуження з мотивів суспільної необхідності, і органами державної влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, місце розташування об`єкта, розмір земельної ділянки та умови її викупу з урахуванням комплексного розвитку території, який би забезпечував нормальне функціонування на цій ділянці і прилеглих територіях усіх об`єктів та умови проживання населення і охорону довкілля.
Частиною першою-третьою статті 15 Закону №1559-VI визначено, що у разі неотримання згоди власника земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з викупом цих об`єктів для суспільних потреб зазначені об`єкти можуть бути примусово відчужені у державну чи комунальну власність лише як виняток з мотивів суспільної необхідності.
Примусове відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності здійснюється за рішенням суду.
Тобто визначальним є "неотримання згоди власника земельної ділянки".
Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами, відповідач згоди на примусове відчуження спірних земельних ділянок не давав, що обумовлює в такому випадку звернення позивача до суду з позовом про примусове відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності.
З приводу доводів апеляційної скарги про те, що  СВК «Маяк», як орендар спірної земельної ділянки, не був залучений до переговорів щодо її відчуження для суспільних потреб, як те передбачено частиною другою статті 11 Закону №1559-VI, колегія суддів Верховного Суду зазначає наступне.
Як зазначено позивачем в позовній заяві та підтверджується матеріалами справи, 29 травня 2019 року Козятинською РДА було прийнято розпорядження № 131 «Про викуп або примусове відчуження земельної ділянки, яка перебуває у власності фізичної особи, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності з метою подальшого надання цих земельних ділянок в оренду ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство» із зміною цільового призначення для розміщення та будівництва кар`єру по видобуванню первинних каолінів в якості каоліну-сирцю Великогадоминецького родовища Вінницької ділянки».
Відповідно до частин другої-третьої статті 10 Закону № 1559-VI орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, який прийняв рішення про викуп земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, зобов`язаний письмово повідомити про це їх власника (власників) протягом п`яти днів з дня прийняття такого рішення, але не пізніше як за три місяці до їх викупу. Цей строк поширюється також на тих осіб, які стануть власниками таких об`єктів протягом трьох місяців з дня надходження зазначеного повідомлення.
Інформація (письмове повідомлення) надсилається власнику (власникам) земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому (їм) особисто під розписку.
З матеріалів справи вбачається, що повідомлення Козятинської РДА було надіслано відповідачеві поштою листом з повідомленням про вручення та отримано останнім 7 червня 2019 року, що підтверджується відміткою у повідомленні про вручення.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону № 1559-VI власник (власники) земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, протягом одного місяця з дня отримання інформації (письмового повідомлення) згідно із статтею 10 цього Закону письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування про надання згоди на проведення переговорів щодо умов викупу або відмову від такого викупу.
Однак, після спливу одного місяця, визначеного статтею 11 Закону № 1559-VI, з дати отримання повідомлення № 01-30/1033 від 31 травня 2019 року Козятинської РДА, відповідач не повідомив та не надіслав будь-якої інформації позивачеві про надання згоди на проведення переговорів щодо умов викупу або про відмову від такого викупу. Також, відповідачем не було надано відповіді на лист позивача №01-30/321 від 27 лютого 2020 року з повідомленням про запрошення на засідання комісії з проведення переговорів щодо умов викупу та продажу земельної ділянки.
Надалі ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство» також були надіслані відповідачеві листи щодо участі в переговорах стосовно викупу земельної ділянки для суспільних потреб. Зокрема, було надіслано 17 квітня 2020 року на адресу ОСОБА_1 рекомендованого листа № 63-20 АКВ від 17 квітня 2020 року з повідомленням про проведення переговорів щодо викупу земельної ділянки площею 1,7721 га з кадастровим № 0521455500:02:001:0199, який було отримано відповідачем 22 квітня 2020 року.
Разом з тим, як встановлено судом, відповідачем будь-якого письмового повідомлення щодо надання згоди на викуп земельної ділянки ОСОБА_1 ні на адресу ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство», ні на адресу позивача надіслано не було.
Відповідно до частини другої статті 11 Закону № 1559-VI у разі, якщо на час прийняття рішення про викуп земельна ділянка, інші об`єкти нерухомого майна, що на ній розміщені, передані в оренду та/або заставу чи власник земельної ділянки, що підлягає викупу, не є власником інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, до участі в переговорах залучаються власники цих об`єктів, орендарі та/або заставодержателі.
Таким чином, зважаючи на відсутність згоди на проведення переговорів та відсутність будь-яких повідомлень від відповідача, переговори щодо викупу земельної ділянки між власником земельної ділянки та позивачем у відповідності зі статтею 11 Закону № 1559-VI не могли бути проведені.
Отже, посилання СВК «Маяк» на частину другу статті 11 Закону № 1559-VI та твердження про те, що «рішення про примусове відчуження земельної ділянки винесено без участі третьої сторони» є безпідставним, оскільки вказана частина статті визначає перелік осіб, які можуть брати участь у переговорах. У той же час, як частиною першою статті 11 Закону № 1559-VI визначено, що процес переговорів розпочинається лише з моменту повідомлення власником про надання згоди на проведення переговорів щодо умов викупу або відмову від такого викупу.
За змістом статті 15 Закону № 1559-VI встановлено, що у разі неотримання згоди власника земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з викупом цих об`єктів для суспільних потреб зазначені об`єкти можуть бути примусово відчужені у державну чи комунальну власність лише як виняток з мотивів суспільної необхідності і виключно під розміщення об`єктів, пов`язаних із видобуванням корисних копалин загальнодержавного значення. Примусове відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності здійснюється за рішенням суду.
Таким чином, позивачем виконано вимоги Закону № 1559-VI та повністю було дотримано процедуру відчуження земельної ділянки.
Крім того, колегія суддів Верховного Суду критично ставиться до доводів СВК "Маяк" щодо порушення його прав, як орендаря спірної земельної ділянки в результаті відчуження цієї земельної ділянки та завдання йому збитків у вигляді неотриманих доходів, оскільки викуп земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності є підставою для розірвання договору оренди від 8 травня 2014 року між ним та відповідачем, про що зазначено у пункті 36 вказаного договору, а дії позивача щодо викупу при додержанні встановленої законом процедури не є неправомірними.
При цьому суд враховує, що    статтею 5 Закону № 1559-VI    передбачений порядок визначення викупної ціни, згідно з яким викупна ціна включає вартість земельної ділянки (її частини), житлового будинку, інших будівель, споруд, багаторічних насаджень, що на ній розміщені, з урахуванням збитків, завданих власнику внаслідок викупу земельної ділянки, у тому числі збитків, що будуть завдані власнику у зв`язку з достроковим припиненням його зобов`язань перед третіми особами, зокрема упущена вигода, у повному обсязі. Розмір викупної ціни затверджується рішенням органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, що здійснює викуп земельної ділянки, або встановлюється за рішенням суду.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, розпорядженням Козятинської РДА №125 від 27 липня 2020 року викупна вартість земельної ділянки була збільшена удвічі в порівнянні із вартістю визначеною у останньому звіті про експертну грошову оцінку спірної земельної ділянки, що є достатнім, в тому числі, і для відшкодування будь-яких збитків, завданих власнику внаслідок невиконання його зобов`язань перед третіми особами.
У той же час суд зазначає, що відшкодування матеріальної шкоди, яка може бути завдана в результаті припинення договірних відносин відповідача з третіми особами може бути вирішена в приватно-правовому порядку. При розгляді даного адміністративного спору, суд не надає оцінки правомірності будь-яких претензій третіх осіб до відповідача.
Суд зазначає, що можливі вимоги СВК "Маяк" як орендаря спірної земельної ділянки щодо оскарження рішення місцевого органу виконавчої влади, договору купівлі-продажу, укладеного з відповідачем - власником земельної ділянки, викупленої з мотивів суспільної необхідності, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 жовтня 2019 року  у справі  № 923/389/19 (провадження № 12-154гс19).
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме, частини першої статті 151 Земельного кодексу України, частини другої статті 11 Закону № 1559-VI та статті 36 Закону № 962-IV, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції. 
З урахуванням встановлених обставин та, враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб в межах даної адміністративної справи, а також доведення позивачем суспільної необхідності та суспільної потреби у примусовому відчуженні земельної ділянки, належної ОСОБА_1 , для проведення ТОВ "АКВ "Українське каолінове товариство" подальшого видобування коаліну, який віднесено до корисних копалин загальнодержавного значення, колегія суддів Верховного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а доводи апеляційної скарги зазначених висновків судів не спростовують.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, у пункті 42 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривенький проти України» (заява № 43768/07) зазначено, що Суд має оцінити, чи позбавлення права власності на земельну ділянку було законним, чи здійснювалося воно в інтересах суспільства та чи переслідувало законну ціль за допомогою засобів, достатньо пропорційних цілі, якої прагнули досягнути (див., серед інших джерел, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункти 49, 50). Суд, серед іншого, вказав, що позбавлення майна відповідало суспільним інтересам і переслідувало законну ціль (пункт 44 вказаного рішення).
Верховний Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі «Ramazyan v. Armenia» (№ 54769/10). Так, у вказаній справі заявника було позбавлено земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності на користь приватного підприємства, яке отримало ліцензію на видобуток корисних копалин. Заявник, стверджував про відсутність суспільного інтересу, бо видобуток корисних копалин, на його думку, мав комерційний характер. Уряд наполягав, що експропріація здійснена згідно з Законом. Той факт, що вона була проведена приватною компанією, жодним чином не виключає існування суспільного інтересу. Вирішуючи справу в частині наявності суспільного інтересу, ЄСПЛ вказав, що місцеві органи у цьому питанні користуються певною свободою розсуду. І оскільки Уряд стверджував, що відчуження земельних ділянок заявників необхідне для потреб держави у зв`язку з розробкою родовища, ЄСПЛ не має переконливих доказів, на основі яких можна було б дійти висновку, що вказані причини були необґрунтованими (пункт 50).
Разом із тим колегія суддів наголошує, що у пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трегубенко проти України" (заява N 61333/00) зазначено, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, "справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.
Також у пункті 23 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» (заява № 25921/02) наголошено, що втручання має підтримувати «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.
В аспекті дотримання статті 1 Першого протоколу до Конвенції (право на мирне володіння майном) у процедурі примусового викупу (вилучення) майна судом також враховано практику ЄСПЛ у такій категорії справ, сформовану, зокрема, справах Nesic v. Montenegro (заява № 12131/18), Matteo v. Italie (заява № 24888/03), Porta Rufina v. Italy (заява № 14346/05), Mideo v. Italy (заява № 19169/02), Moreno Diaz Peсa and others v. Portugal (заява № 44262/10), Maharramov v. Azerbaijan (заява № 5046/07), Hesz and others v. Hungary (заява № 17884/12), Vlastaris v. Greece (заява № 43543/14), Gauci and others v. Malta (заява № 57752/16) та Koutsokostas v. Greece (заява № 64732/12).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване судове рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з правильним застосуванням норм матеріального права та не допустивши порушень норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Маяк" залишити без задоволення.
Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                       Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                            І.В. Желєзний
                                                                                          Н.В. Коваленко