Справа № 464/6174/18                                Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З. 
Провадження № 22-ц/811/4116/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 січня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Мікуш Ю.Р.
Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
Секретар Сеньків Х.І.
З участю: представника позивача ОСОБА_1 адвоката – Пащука А.І., представника відповідача ТзОВ ФК «Інвест-Кредо» адвоката Джгун К.В. 
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції забезпеченої Вишгородським районним судом Київської області апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 08 листопада 2019 року (ухваленого судом у складі судді Чорної С.З) у справі № 464/6174/18 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Чернівської сільської ради Мостиського району Поліщак Марії Василівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» про визнання незаконним та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,-

в с т а н о в и в :

05 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася суд з позовом до Державного реєстратора Чернівської сільської ради Мостиського району Поліщак Марії Василівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» (далі ТзОВ «ФК «Інвест-Кредо») про визнання незаконним та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Просила визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40795795 від 24.04.2018 року, прийняте державним реєстратором Чернівської сільської ради Мостиського району Поліщак М.В.; визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 40796490 від 24.04.2018, прийняте державним реєстратором Чернівської сільської ради Мостиського району Поліщак М.В.; стягнути судові витрати з відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приймаючи рішення про державну реєстрацію, державний реєстратор не перевірила відповідність заявленого права-права звернення стягнення на предмет іпотеки без наявності укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Вважає, що при прийнятті оскаржуваних рішень, державним реєстратором порушено вимоги Закону України «Про державну реєстрацію», Закон України «Про іпотеку», «Порядок державної реєстрації, що призвело до припинення права власності позивача на об`єкти нерухомого майна. 
Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 08 листопада 2019 року позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40795795 від 24.04.2018 року, прийняте державним реєстратором Чернівської сільської ради Мостиського району.
Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 40796490 від 24.04.2018 року, прийняте державним реєстратором Чернівської сільської ради Мостиського району Поліщак М.В.
Вирішено питання судових витрат.
Рішення суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо». (далі ТзОВ «ФК «Інвест-Кредо»).
В апеляційній скарзі зазначає, що ТзОВ ФК «Інвест-Кредо» не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає, що таке постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Судом проігноровано частину доказів, які мають значення для справи, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Судом застосовано норми матеріального права, які втратили чинність задовго до спірних правовідносин та невірно застосовано норми Закону України «Про іпотеку» (далі Закон), а також застосовано Закон України «Про нотаріат», який не підлягав застосуванню, внаслідок чого вважає рішення суду першої інстанції незаконним.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання при реєстрації права власності на таке майно, правовстановлюючим документом повинен бути Договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Однак, такий висновок суду суперечить вимогам Закону України «Про іпотеку» в якому прописано, що застереження в Іпотечному договорі прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 цього Закону. 
Зазначає, що у Договорі іпотеки сторони визначили умови за яких іпотекодержатель може звернути стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення своїх вимог ( п.28, п.19.8-19.10 Договору іпотеки) та способи звернення стягнення на предмет іпотеки, що по своїй суті, у розумінні приписів ЗУ «Про іпотеку» є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя на той випадок, якщо Іпотекодавець не виконає своїх зобов`язань.
Висновок суду першої інстанції про відсутність терміну «Застереження», яке може бути прирівняно за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог Іпотекодержателя є хибним. Така правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 13.09.2017 року у справі № 761/32495/15-ц.
Посилається на те, що в матеріалах справи містяться докази про отримання ОСОБА_1 письмової Вимоги про усунення порушень за Кредитним договором та надано 30-ти денний строк для її виконання з моменту отримання цієї Вимоги, а також те, що для реєстрації права власності відповідач надав державному реєстратору всі необхідні документи, однак зазначені докази залишені поза увагою.
Ухвалюючи рішення, суд не врахував, що обтяження було накладено саме у вигляді іпотеки та є пріоритетним по відношенню до інших обтяжень, а тому у державного реєстратора не було підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації.
Щодо Звітів про експертну оцінку зазначає, що позивачем не доведено, що подання звітів про оцінку майна державному реєстратору для вчинення реєстраційних дій є обов`язковим, а судом не зазначено жодної норми закону з цього приводу.
Крім цього, в даній справі предметом оскарження є правомірність прийняття рішень про державну реєстрацію права власності, а Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено вичерпний перелік документів необхідних для державної реєстрації, до якої не входить звіт про оцінку майна.
Просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) на апеляційну скаргу надано Відзив під заголовком Письмові пояснення.
У Письмових поясненнях представник ОСОБА_1 адвокат Пащук А.І. зазначає, що Сихівським районним судом м.Львова 08.11.2019 року ухвалено законне та обґрунтоване рішення, апеляційна скарга є безпідставною.
У Письмових поясненнях дано аналіз зазначеним обставинам справи.
Представником відповідача ТОВ «ФК Інвест-Кредо» адвокатом Джгун К.В. надано суду Заперечення проти письмових пояснень ОСОБА_1 .
Заслухавши пояснення представника ТОВ ФК «Інвест-Кредо» адвоката Джгун К.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пащука А.І., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. (ч.1 ст. 367 ЦПК).
Матеріалами справи та судом встановлено, що 20 березня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» (далі Банк, ПАТ «ВБР») та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № МКLNF 3.4586.004 (далі Кредитний договір).
З метою виконання забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки житлового будинку та земельної ділянки № ZXR 019521.4586.005 від 20.03.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Мухою М.Т. та зареєстрованийй в реєстрі за № 494(далі Договір іпотеки).
Відповідно до п.7 Договору іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, який складається з восьми кімнат та кухні загальною площею 283,6 кв.м, житловою площею 127,3 кв.м розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер № 4610136800:03:008:0056, на якій розташований предмет іпотеки і яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 799229, виданого Управлінням земельних ресурсів у місті Львові 19 грудня 2008 року.
13 липня 2017 року ПАТ «ВБР» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Кредо» (далі ТзОВ ФК «Інвест -Кредо») відповідно до Договору про відступлення прав вимоги №23 та Договору про відступлення прав за іпотечним договором, який посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Скульською Т.А. за зареєстрованого в реєстрі за № 2258, свої права вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 за Кредитним договором та Договором іпотеки житлового будинку та земельної ділянки № ZXR 019521.4586.005 від 20.03.2013 року відповідно. 
В подальшому, ТзОВ ФК «Інвест-Кредо» засобами поштового зв`язку-листами з рекомендованими повідомленнями про вручення, направила на відомі адреси позивача повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором та Вимогу про повернення повної суми заборгованості за Кредитним договором.
Вказані поштові відправлення були отримані ОСОБА_1 31.07.2017 року, проте зі спливом 30-ти денного строку, наданого іпотекодавцю для усунення порушеного зобов`язання, жодних дій спрямованих на погашення ОСОБА_2 боргу вчинено не було.
Із врахуванням вищевикладеного, ТзОВ ФК «Інвест-Кредо» вважало, що набуло право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.
23 квітня 2018 року апелянт звернувся до державного реєстратора Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області Поліщак М.В. із заявою про державну реєстрацію права власності та необхідним для цього пакетом документів.
24.04.2018 року Державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку кадастровий номер №4610136800:03:008:0056 за ТзОВ «ФК «Інвест Кредо».
Позивач ОСОБА_1 , вважаючи рішення державного реєстратора незаконним, звернулася в суд з відповідним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки сторони Договору іпотеки житлового будинку та земельної ділянки № ZXR 019521.4586.005 від 20.03.2013 року посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Мухою М.Т, реєстровий номер №494 погодили, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, то у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, при реєстрації права власності на таке майно, правовстановлюючим документом повинен бути договір про задоволення вимог іпотекодержателя.
З висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується.
Встановлено, що предметом іпотеки є житловий будинок, який складається з восьми кімнат та кухні загальною площею 283,6 кв.м, житловою площею 127,3 кв.м за адресою АДРЕСА_1 та земельна ділянка загальною площею 0,1000 га кадастровий номер № 4610136800: 03:008:0056 на якій розташований житловий будинок і яка належить іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 799229, виданого Управлінням земельних ресурсів у м.Львові 19 грудня 2008 року.
Відповідно до умов Договору іпотеки житлового будинку та земельної ділянки № ZXR019521.4586.005 розділу «Звернення стягнення і реалізація предмета іпотеки» в п.27 прописано, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.19.9 цього Договору відповідно до розділу У Закону України «Про іпотеку» (далі Закон) на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно Договору про задоволення вимог іпотекодержателя. В пункті 28 Договору прописано, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя з дотриманням встановленого чинним законодавством порядку будь-яким із способів:
-шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання;
-шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку: 1) шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах «іншим незабороненим чинним законодавством способом».
Реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до умов цього договору та чинного законодавства.
У випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язань за цим договором іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки ( п.19-19.11 Договору).
Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у іпотекодержателя в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання.
За приписами частини 1 ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно ч.3 ст.36 Закону Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: 
-передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; 
-право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
За змістом ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. 
Пунктами 19.8-19.10 Договору іпотеки сторони визначили умови за яких іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог:
-Пункт19.8.1.Звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання позичальником якого-небудь із зобов`язань, передбачених договором, вони не будуть виконані.
-Пунктом 19.10 Договору іпотеки сторони погодили, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з п.п 19.6,19.8,19.9 цього Договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої передбачені п.п. 2,4 цього Договору вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення.
Враховуючи те, що сторони Договору іпотеки у п.27 зазначеного Договору конкретизували підстави і порядок реалізації предмета іпотеки у випадку, передбаченому п.19.9 цього Договору, які повинні відповідати розділу У Закону України « Про іпотеку» , прописавши: на підставі рішення суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тому посилання відповідача у апеляційній скарзі, що пункти Договору 19.8-19.10 прирівнюються до застереження є безпідставним. Названі відповідачем пункти Договору як застереження є лише підставою, умовою для вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки через невиконання умов Кредитного договору.
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач Чернівська сільська рада Мостиського району Львівської області в особі державного реєстратора, приймаючи рішення про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за ТОВ «ФК Інвест Кредо» порушила вимоги ст.37 Закону «Про іпотеку».
Зазначене підтверджується Довідкою про результати камеральної перевірки від 22.10.2019 року (а.с.19-24т.3), де комісія встановила, що у вказаному Договорі іпотеки відсутнє іпотечне застереження та те, що державний реєстратор не мав права реєструвати право власності на предмет іпотеки при наявності арешту на нерухоме майно, оскільки Закон України від 03.07.2018 року № 2478-УІІІ набув чинності 04.02.2019 року, а дія державного реєстратора вчинена 23.04.2018 року.
Наявність арешту на нерухоме майно підтверджується номер запису про обтяження:8356001 (спеціальний розділ) від 12.01.2015 року. Підстава виникнення: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 45974535, виданий 06.01.2015, видавник: Сихівський ВДВС ЛМУЮ. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 18561011 від 12.01.2015, ОСОБА_3 , Львівське міське управління юстиції, Львівська область. Вид обтяження: арешт нерухомого майна. Особа, майно/ права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 . Адреса проживання: АДРЕСА_2 . Опис предмета обтяження: все нерухоме майно. (65 аркуш реєстраційної справи № 24626246101, том 1). Відомості про зняття зазначеного арешту відсутні.
З цього приводу Верховний Суд у постанові від 02.05.2018 року у справі № 815/1922/15 зробив висновок, що наявність обтяжень прав на нерухоме майно є перешкодою в державній реєстрації.
Наявність зареєстрованого 12.01.2015 року обтяження в тому числі на спірне нерухоме майно виключало можливість державної реєстрації права власності на нього за ТОВ «ФК «Інвест Кредо». (Постанова Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 815/1922/15).
Судом встановлено, що при реєстрації права власності за відповідачем ТОВ «ФК Інвест Кредо» державному реєстратору не надано Звіту про оцінку нерухомого майна та така відсутня у матеріалах реєстраційної справи, що є порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Згідно частини третьої ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.
Відповідно до висновків Верховного Суду, оцінка проведена без попереднього огляду майна, є протиправною, оскільки це суперечить п.п. 50,51,56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» ( постанова КГС ВС від 06.06.2018 року по справі № 922/3699/17, постанова КГС ВС від 11.04.2018 року по справі № 911/3148/15.
Отже, вартість предмета іпотеки є істотною умовою Договору про задоволення вимог іпотеко держателя, яка визначається суб`єктом оціночної діяльності на підставі Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
Тому колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги в частині, що Звіт про оцінку майна при реєстрації права власності на іпотечне майно був не обов`язковим та не входив в перелік документів необхідних для державної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки таке суперечить ст.ст. 35, 37 Закону України «Про іпотеку» та не відповідає вимогам ч.1 ст. 203 ЦК України.
У ч.3 ст.37 Закону «Про іпотеку» прописано, що у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
Відтак, визначення вартості предмета іпотеки на день реєстрації права власності мав істотне значення як для іпотекодавця, так і для іпотекодержателя.
Згідно ч.1 ст. 35 Закону «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодпавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Суд першої інстанції, на підставі досліджених документів та матеріалів справи, прийшов до висновку, що позивач ОСОБА_1 не отримувала Вимоги, хоча на а.с.141-142 т.2 міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення із підписом позивача про отримання поштового відправлення 31.07.2017 року. Аналогічне повідомлення додано до матеріалів реєстраційної справи.
Однак, виходячи з того, що державним реєстратором порушено основну умову Договору іпотеки про задоволення вимог іпотекодержателя , положення зазначеної статті не впливають на зміст прийнятого рішення. Окрім цього, пояснення учасників справи щодо суми заборгованості на момент звернення стягнення на предмет іпотеки є спірними, мають місце судові спори з приводу розбіжностей у сумі заборгованості. 
Посилання суду першої інстанції на Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень за № 868 від 17.10.2013 року є помилковим, оскільки на час вчинення реєстраційних дій чинним був Порядок №1127 державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127. Однак, приймаючи рішення, суд дійшов обґрунтованого висновку, виходячи із умов Договору іпотеки житлового будинку та земельної ділянки від 20.03.2013 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку», яку були чинними на час реєстрації речових прав.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (згідно із ст.. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини»).
У рішенні Європейського Суду з прав людини від 24 червня 2003 року у справі «Стретч проти Сполученого Королівства) Європейський Суд з прав людини встановлює, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку має місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном, та, відповідно, відбувається порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції.
Із врахуванням всіх обставин справи у їх сукупності та враховуючи те, що оскаржувані позивачем ОСОБА_1 рішення державного реєстратора, тобто рішення прийняті особою, наділеною владними повноваженнями-публічного органу в розумінні пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі яких у ТОВ «ФК «Інвест Кредо» виникло право власності на житловий будинок та земельну ділянку у АДРЕСА_1 порушують принцип «пропорційного втручання у право позивача на мирне володіння майном», суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу як таку, що не спростовує висновків суду.
Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» залишити без задоволення.
Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 08 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 14 січня 2021 року.
Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш
Судді: Т.І.Приколота
Р.В.Савуляк