Ухвала
05 березня 2021 року
м. Київ
справа № 176/585/17
провадження № 61-2122сво19
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого (судді-доповідача) - Синельникова Є. В.,
суддів: Висоцької В. С., Гулька Б. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д., 
Фаловської І. М., Червинської М. Є.,
розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання окремого пункту кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області, у складі судді Волчек Н. Ю., від 18 грудня 2017 року, та постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В., від 14 грудня 2018 року,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - 
ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) про захист прав споживачів та визнання окремого пункту кредитного договору недійсним.
Позовна заява мотивована тим, що 07 листопада 2006 року між ним та банком був укладений кредитний договір № DNJ0GК00000092, згідно умов якого йому було надано кредит у розмірі 9 тис. доларів США строком 
до 08 листопада 2021 року зі сплатою 1 % на місяць. Позивач вважав, що вимога банку, викладена у пункті 1.1 кредитного договору стосовно сплати щомісячної винагороди у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту, не відповідає вимогам закону і підлягає визнанню недійсною, оскільки є несправедливою та містить умови про зміни у витратах. Також вважав, що строк позовної давності ним пропущено не було у зв`язку з тим, що про порушення своїх прав він дізнався лише на початку 2017 року. 
Посилаючись на зазначені обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд визнати недійсними положення, викладені у пункті 1.1 кредитного договору від 07 листопада 2006 року № DNJ0GК00000092 стосовно сплати щомісячної винагороди у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк»; зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок заборгованості з урахуванням щомісячно сплаченої суми комісії.
Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області 
від 18 грудня 2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог 
ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання окремого пункту кредитного договору недійсним.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що до заявлених позивачем вимог мають бути застосовані наслідки спливу позовної давності, про які було заявлено банком, а також тим, що оспорюваний пункт договору не містить у собі несправедливих умов, які б могли тягнути за собою визнання його недійсним.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 
2017 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про захист прав споживачів та визнання окремого пункту кредитного договору недійсним відмовлено з інших правових підстав.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають застосуванню наслідки спливу позовної давності, про які заявлено банком, і у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити у зв`язку з недоведеністю. При цьому суд апеляційної інстанції виходив із відсутності доказів несправедливості умов договору, зазначивши, що волевиявлення позивача під час укладання кредитного договору було вільним, свідомим, направлено на реальне настання правових наслідків та повністю відповідало його внутрішній волі, що узгоджується з вимогами статті 203 ЦК України. 
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкових висновків про те, що позовні вимоги є необґрунтованими. Окрім того ОСОБА_1 вважав, що позовна давність за його позовними вимогами не пропущена, оскільки ані сам факт укладання договору, ані його виконання не свідчать про те, що особа на момент укладання і виконання договору знала про порушення її прав.
Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано з Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області справу 
№ 176/585/17.
У липні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
У визначений судом строк відзив на касаційну скаргу не надійшов.
Ухвалою Верховного Суду від 11 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
27 січня 2021 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду посилалась на те, що порушення банком вимог статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було допущено саме в момент укладення оспорюваного договору - 07 листопада 2006 року, тому саме в цей момент ОСОБА_1 був обізнаний про умови кредитного договору, однак з позовом до суду звернувся у квітні 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності. 
Разом із тим, договором кредиту передбачено, що сплата винагороди у розмірі 0,2 % проводиться щомісячними фіксованими платежами у період із 21 до 28 числа кожного місяця.
Таким чином, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважала, що позовна давність за вимогами позивача про застосування наслідків нікчемного правочину шляхом зобов`язання банку здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. 
Аналогічний за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 травня 2018 року у справі № 333/865/16-ц, в якій зазначено, що згідно договору кредиту передбачено, що сплата комісії проводиться щомісячними фіксованими платежами, а тому позовна давність за вимогами позивача про застосування наслідків нікчемного правочину шляхом зобов`язання банку здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Позивачем не пропущено строк на звернення до суду з позовом про зобов`язання ПАТ Банк «Траст» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором за трирічний період (стаття 257 ЦК України), починаючи з 19 лютого 2013 року і до моменту подання позову 19 лютого 2016 року, і навпаки, пропущено строк позовної давності за такими вимогами позову за період, що передував трирічному терміну перед зверненням до суду з цим позовом, тобто до 19 лютого 
2013 року.
Разом із тим, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 302/946/17, від 08 квітня 2020 року у справі № 466/2053/17 в аналогічних правовідносинах, зроблено правовий висновок про те, що у частині позовних вимог про застосування наслідків недійсності положень кредитного договору, які є нікчемними, слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі.
У вказаних справах також встановлено обов`язок боржника сплачувати на користь банку винагороду за надання фінансового інструменту щомісячними платежами.
Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду не погодилась із таким висновком колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду щодо позовної давності до вимог про застосування наслідків нікчемного правочину у випадку, якщо спірними умовами договору передбачено обов`язок боржника сплачувати на користь банку винагороду щомісячними платежами, та вважає за необхідне відступити від вказаного висновку. 
З урахуванням зазначеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що вирішення цих правових питань у подібних правовідносинах викликає необхідність формування єдиної правозастосовної практики, що підлягає вирішенню Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду. 
Однакове застосування закону забезпечуватиме реалізацію верховенства права, рівність перед законом та правову визначеність у державі. Єдність у практиці застосування одних й тих самих норм права поліпшуватиме громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також сприятиме утвердженню довіри до судової влади в цілому.
Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
З огляду на викладене, справа підлягає прийняттю до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
З огляду на вказане, справа розглядатиметься Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою 
статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Прийняти до розгляду справу за позовом  ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання окремого пункту кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 
2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 
2018 року.
Призначити справу до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Направити учасникам справи копію цієї ухвали для відома. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                                         Є. В. Синельников 
 
Судді:                                                                                                      В. С. Висоцька 
 
                                                                                                                  Б. І. Гулько 
 
                                                                                                                  В. І. Крат
 
                                                                                                                  Д. Д. Луспеник 
 
                                                                                                                  І. М. Фаловська
 
                                                                                                                  М. Є. Червинська