ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       28 січня 2021 року                                                                м. Чернівці
                        Справа № 714/444/20
Провадження № 22-ц/822/84/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого -Литвинюк І. М. 
суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н. 
секретар: Собчук І.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» на рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» про визнання протиправними наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, головуючий у І-й інстанції – Козловська Л.Д., 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у червні 2020 року звернувся до суду з позовом до ДП «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» про визнання протиправними наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що працював на посаді лісничого ДП «Герцаївське ДСЛ АПК» на підставі наказу №15 від 16 квітня 2013 року. 19 серпня 2019 року наказом ДП «Герцаївське ДСЛ АПК» «Про звільнення лісничого ОСОБА_1 » його звільнено з займаної посади на підставі п.3, п.4 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання без поважних причин покладних на нього обов`язків та відсутність на роботі без поважних причин протягом робочого дня. Підставами для звільнення слугували накази директора ДП «Герцаївського державне спеціалізоване лісництво АПК» «про оголошення догани лісничому ОСОБА_1 » № 27 від 02 квітня 2019 року, «про оголошення догани лісничому ОСОБА_1 » № 18 від 28 лютого 2019 року; акт відмови від підписання після ознайомлення лісничим ОСОБА_1 з наказом ДП «Герцаївського державне спеціалізоване лісництво АПК» № 18 від 28 лютого 2019 року; акт відмови від підписання після ознайомлення лісничим ОСОБА_1 з наказом ДП «Герцаївського державне спеціалізоване лісництво АПК» № 27 від 02 квітня 2019 року; акт відсутності на роботі лісничого ОСОБА_1 на робочому місці від 02 квітня 2019 року; акт про відсутність лісничого ОСОБА_1 на робочому місці від 18 червня 2019 року; наказ ДП «Герцаївського державне спеціалізоване лісництво АПК» № 53-2 від 08 серпня 2019 року «про оголошення догани»; наказ ДП «Герцаївського державне спеціалізоване лісництво АПК» № 53-3 від 12 серпня 2019 року «про оголошення догани»; акт відмови від підписання після ознайомлення лісничим ОСОБА_1 з наказом ДП «Герцаївське ДСЛ АПК» № 52-2 від 08 серпня 2019 року та наказом № 52-3 від 12 серпня 2019 року.
Вважав, що ним сумлінно виконувались покладені на нього обов`язки лісничого, до нього ніяких претензій не було, однак між ним та керівником підприємства виникли неприязні відносини, які і стали основною причиною для звільнення.
Зазначав, що наказом №14 від 01 лютого 2019 року «Щодо усунення порушень і недоліків за результатами проведеного аудиту» лісничому ОСОБА_1 наказано в термін до 12 лютого 2019 року забезпечити усунення порушень в повному обсязі згідно з пунктами 1.9, 1.10, 1.15, 1.17, 1.18, які зазначені в наказі Чернівецького обласного управління лісового та мисливського господарства від 14 серпня 2018 року № 87, та надати ксерокопії підтверджуючих документів. В період з 21 січня 2019 року по 30 січня 2019 року він перебував на лікарняному. 01 лютого 2019 року він перебував на роботі, однак з вказаним наказом не був ознайомлений. В подальшому його було ознайомлено з наказом та 11 лютого 2019 року ним надавались пояснення на ім`я директора Герцаївського ДСЛ АПК щодо виконання наказу та надано лист до Сторожинецького відділу поліції Герцаївського відділення поліції від 29 грудня 2019 року. Додаткових пояснень у нього не відбирали. З 07 лютого 2019 року по 13 лютого 2019 року він перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АГФ № 113987, отже, він не мав можливості в строк до 12 лютого 2019 року виконати наказ ДП «Герцаївського ДСЛ АПК» № 14 від 01 лютого 2019 року.
Наказом № 18 від 28 лютого 2019 року «Про оголошення догани», ОСОБА_1 було оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме за невиконання Наказу №14 від 01 лютого 2019 року та відмови від ознайомлення з даним наказом, про що свідчить Акт про відмову.
Також посилався на те, що в порушення порядку застосування дисциплінарних стягнень, передбаченого ст. 149 КЗпП України, керівництво підприємства не пропонувало йому надати пояснення перед виданням цих наказів, посадові обов`язки він виконував сумлінно, у зв`язку з чим просив суд скасувати наказ № 18 від 28 лютого 2019 року.
Крім цього, 02 квітня 2019 року директором ДП «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво АПК» був винесений наказ № 27 «про оголошення догани лісничому ОСОБА_1 » та був складений акт відмови від підписання вказаного наказу. Підставами для винесення наказу стали накази ДП «Герцаївське ДСЛ АПК» № 136 від 13 січня 2019 року «Про розмежування природно-заповітного фонду», № 20 від 12 березня 2019 року «Про проведення планової весняної ревізії лісових обходів» та Акти планової весняної ревізії № 1 від 26 березня 2019 року, № 2 від 26 березня 2019 року, № 3 і від 26 березня 2019 року. 
Вказував на те, що наказ про оголошення догани винесено безпідставно, оскільки ним було забезпечено оформлення території природно-заповідного фонду, було здійснено чітке розмежування в натурі та встановлено знаки-аншлаги на території ДП «Герцаївське ДСЛ АПК», зокрема в кварталі № 1 виділ 10.8 разом із лісником ОСОБА_2 було проведено чітке розмежування в натурі; встановлено знаки-аншлаги та показано ліснику ОСОБА_2 обх. № 1 кв. 1 виділ 10.8., аналогічно було вчинено в кварталі № 5 та № НОМЕР_1 за участі лісників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .. З наказом №20 від 12 березня 2019 року його не було ознайомлено, про що свідчить відсутність його підпису, а також те, що з 02 березня 2019 року по 23 березня 2019 року він перебував на лікарняному, а отже відповідний наказ не міг слугувати підставою для оголошення йому догани. Окрім того, з 02 квітня 2019 року по 11 квітня 2019 року та з 15 квітня 2014 року по 17 травня 2019 року він перебував на лікарняному і, за таких обставин, не міг бути на роботі 02 квітня 2019 року під час винесення спірного наказу № 27 про оголошення догани, а отже, такий винесено безпідставно та підлягає скасуванню. З вказаними наказом його ознайомлено не було, навіть у період перебування на роботі після закриття лікарняних листків. Порушення трудової дисципліни не допускав. Оскільки він перебував на лікарняному, 02 квітня 2019 року був безпідставно складений акт про відсутність його на роботі більше трьох годин без поважних причин.
Також посилався на те, що відповідачем безпідставно було складено на нього акт про відсутність на роботі 18 червня 2019 року, оскільки в п`ятницю 14 червня 2019 року йому стало погано на роботі та його забрала швидка допомога до Герцаївської ЦРЛ. З 15 по 17 серпня 2019 року були вихідні дні та 18 червня 2019 року керівник підприємства відпустив його для обстеження стану здоров`я і він був направлений на обстеження, що підтверджується довідкою сімейного лікаря від 18 червня 2019 року, а з 19 червня 2019 року перебував на стаціонарному лікуванні. Керівник підприємства не вимагав від нього пояснень з приводу відсутності на роботі, у зв`язку з чим вважає, що акт про відсутність його на робочому місці 18 червня 2019 року був складений безпідставно.
Жодних документів, що начебто були втрачені, за втрату яких було винесено наказ ДП «Герцаївського державне спеціалізоване лісництво АПК» «про оголошення догани» № 53-2 від 08 серпня 2019 року у нього не запитували, письмових пояснень з даного приводу у нього не відбиралось, службове розслідування не проводилось, догану винесено у період його перебування на лікарняному, що є підставою для скасування наказу.
Зазначав, що безпідставно було винесений наказ №53-3 від 12 серпня 2019 року про оголошення йому догани підлягає скасуванню, оскільки трудову дисципліну він не порушував, йому не пропонували давати пояснення, не проводилась належна службова перевірка та не складені відповідні акти. Про складання вказаних наказів та актів про відмову від ознайомлення з такими його ніхто не повідомляв.
Вважає, що наказ про його звільнення №54 від 19 серпня 2019 року є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки не було на те правових підстав, трудову книжку йому у день звільнення не повернули. Про підстави, які слугували звільненню, та про існування наказів про оголошення йому доган, складання актів про його відмову від ознайомлення з ними та наказу про звільнення йому стало відомо лише 23 серпня 2019 року з відповіді на запит адвоката, якому були направлені відповідні матеріали. 16 вересня 2019 року ним подано позов до Герцаївського районного суду Чернівецької області про визнання протиправними наказів про дисциплінарне стягнення, наказу про звільнення, поновлення його на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за результатами розгляду якого ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2019 року його позов залишено без розгляду. Дана ухвала залишена без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 28 листопада 2019 року і постановою Верховного Суду від 24 лютого 2020 року, яку він отримав 04 квітня 2020 року.
Просив поновити строк для звернення до суду з відповідним позовом, оскільки такий порушений з поважних причин, визнати незаконним та скасувати накази ДП «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» №18 від 28 лютого 2019 року «Про оголошення догани лісничому ОСОБА_1 », №27 від 02 квітня 2019 року «Про оголошення догани лісничому ОСОБА_1 », №53-2 від 08 серпня 2019 року «Про оголошення догани» в частині оголошення догани лісничому ОСОБА_1 », №53-3 від 12 серпня 2019 року «Про оголошення догани» в частині оголошення догани лісничому ОСОБА_1 », №54 від 19 серпня 2019 року «Про звільнення лісничого ОСОБА_1 ». Поновити його на роботі на посаді лісничого ДП «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво АПК» з 19 серпня 2019 року та стягнути з ДП «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовною заявою про оскарження наказів про накладення дисциплінарних стягнень, наказу про звільнення та поновлення на роботі.
Визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» №18 від 28 лютого 2019 року «Про оголошення догани лісничому ОСОБА_1 ».
Визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» №27 від 02 квітня 2019 року «Про оголошення догани лісничому ОСОБА_1 ».
Визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» №53-2 від 08 серпня 2019 року «Про оголошення догани» в частині оголошення догани лісничому ОСОБА_1 ».
Визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» №53-3 від 12 серпня 2019 року «Про оголошення догани» в частині оголошення догани лісничому ОСОБА_1 ».
Визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» №54 від 19 серпня 2019 року «Про звільнення лісничого ОСОБА_1 ».
Поновлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на роботі на посаді лісничого ДП «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво АПК» з 19 серпня 2019 року.
Стягнуто з ДП «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 54 182,29 грн, сума нарахована без урахування прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді лісничого ДП «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» та в частині стягнення з Державного підприємства «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з Державного підприємства «Герцаївське спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» судовий збір у розмірі 840,80 грн в дохід держави.
Додатковим рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2020 року стягнуто з ДП «Герцаївське спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» на користь ОСОБА_5 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. 
На рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2020 року ДП «Герцаївське спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
Посилається не те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, та не відповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи. 
Зазначає, що в судовому засіданні показаннями свідків було підтверджено, що при оголошенні зазначених вище наказів позивач був присутнім на робочому місці, текст наказів йому було зачитано та з ними ознайомлено, після чого він відмовлявся розписуватись про ознайомлення з наказами (про що відразу складався відповідний акт), залишав робоче місце і в подальшому приносив листки з тимчасової втрати працездатності. 
Строк позовної давності для звернення до суду із заявою про визнання протиправним наказу ДП «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» №54 від 19 серпня 2019 року «Про звільнення лісничого ОСОБА_1 » сплив 23 листопада 2019 року, тому посилання суду першої інстанції на карантин в даному випадку є абсолютно безпідставним. Про зміст інших оскаржуваних наказів позивач був ознайомлений в день їх видачі і відповідно строк на їх оскарження завершився ще раніше. Про постанову Чернівецького апеляційного суду від 28 листопада 2019 року позивачу було відомо в день її оголошення, що не позбавляло його можливості подати позов повторно, а не очікувати рішення касаційної інстанції. 
Позивачем не надано належного доказу для підтвердження поважності відсутності на робочому місці 18 червня 2019 року. 
Звертає увагу на те, що акт від 18 червня 2019 року «Про відсутність лісничого ОСОБА_1 на робочому місці більше трьох годин без поважних причин на території ДП «Герцаївське ДСЛ АПК» не був визнаний судом незаконним чи помилковим, відповідно він є діючим і є належною та достатньою підставою для прийняття наказу ДП «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» № 54 від 19 серпня 2019 року «Про звільнення лісничого ОСОБА_1 »
На апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_6 подала відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності, згідно з частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що накази про оголошення догани були винесенні відповідачем з грубим порушенням трудового законодавства. Відповідачем не надано доказів, що при притягнення позивача від нього роботодавець зажадав письмові пояснення та не надано доказів, що позивач відмовився їх надавати. Оскільки накази про оголошення докази винесені з грубим порушенням трудового законодавства, а позивач був відсутній на робочому місці з поважних причин, наказ про його звільнення підлягає скасуванню, що тягне поновлення позивача на займаній посаді. Поновлюючи строк, суд виходив з того, що на оскарження наказів про оголошення дисциплінарних стягнень у формі догани були складені відповідні Акти про відмову позивача від підписання наказів та ознайомлення з ними у день їх складання. Частину наказів про накладення дисциплінарного стягнення було оголошено у відсутності позивача, який перебував на лікарняному, що свідчить про те, що позивач не міг знати про накладення на нього дисциплінарних стягнень, оскільки такі дії та обов`язок ознайомлювати з наказом покладено на керівника підприємства і залежать від волевиявлення однієї сторони – відповідача, який не був позбавлений можливості у будь-який інший робочий день чи у інший спосіб належним чином ознайомити позивача з тим чи іншим наказом про накладення дисциплінарного стягнення. Крім того, позивач звертався з аналогічним позовом до суду у вересні 2019 року, який ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2019 року залишено без розгляду. Дана ухвала залишена без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 28 листопада 2019 року і постановою Верховного Суду від 24 лютого 2020 року, яку позивач отримав 04 квітня 2020 року, а тому не позбавлений був 11 червня 2020 року повторно звернутися з даним позовом до суду.
Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу на посаду лісничого в ДП «Герцаївське ДСЛ АПК» згідно з наказом в.о. директора ДП «Герцаївське ДСЛ АПК» ОСОБА_7 №15 від 16 квітня 2013 року, був матеріально-відповідальною особою відповідно до підписаного ним Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.
При прийнятті на роботу ОСОБА_1 підписав функціональні обов`язки лісничого Герцаївського держспецлісництва АПК та зобов`язаний був належним чином їх виконувати.
19 серпня 2019 року наказом директора ДП «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво АПК» № 54 «Про звільнення лісничого ОСОБА_1 » позивача звільнено із займаної посади з 19 серпня 2019 року на підставі п. 3, п. 4 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього та відсутність на роботі протягом робочого дня без поважних причин.
Підставами для винесення наказу № 54 про звільнення позивача слугували: наказ директора ДП «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво АПК» «Про оголошення догани лісничому ОСОБА_1 » № 27 від 02 квітня 2019 року; наказ директора ДП «Герцаївського державне спеціалізоване лісництво АПК» «про оголошення догани лісничому ОСОБА_1 » № 18 від 28 лютого 2019 року; акт відмови від підписання після ознайомлення лісничим ОСОБА_1 з наказом ДП «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво АПК» № 18 від 28 лютого 2019 року; акт відмови від підписання після ознайомлення лісничим ОСОБА_1 з наказом ДП «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво АПК» № 27 від 02 квітня 2019 року; акт відсутності лісничого ОСОБА_1 на робочому місці від 02 квітня 2019 року; акт про відсутність лісничого ОСОБА_1 на робочому місці від 18 червня 2019 року; наказ ДП «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво АПК» № 53-2 від 08 серпня 2019 року «Про оголошення догани»; наказ ДП «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво АПК» № 53-3 від 12 серпня 2019 року «Про оголошення догани»; акт відмови від підписання після ознайомлення лісничим ОСОБА_1 з наказом ДП «Герцаївське ДСЛ АПК» № 52-2 від 08 серпня 2019 року та з наказом № 52-3 від 12 серпня 2019 року. 
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
До юридичних фактів, які підлягають встановленню при вирішенні спору про законність звільнення з вказаних підстав, відноситься зокрема, чи мав місце дисциплінарний проступок під час раніше застосованих заходів дисциплінарного чи громадського стягнення.
У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.
Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Отже, перед застосуванням до ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень відповідач зобов`язаний був отримувати від нього письмові пояснення за кожне порушення трудової дисципліни, урахувати ступінь тяжкості кожного вчиненого проступку та попередню роботу працівника, однак відповідачем не було дотримано зазначених вимог трудового законодавства.
Звільнення працівника за пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями), за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).
У пункті 22 вищевказаної постанови роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
При притягненні працівника до даного виду відповідальності роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків, роз`яснити ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, врахувати обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі №234/3957/17 (провадження № 61-17400св18).
Пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України передбачена підстава припинення трудового договору - розірвання трудового договору з ініціативи власника у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.
Таким чином, у пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.
Звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни. 
Проте, як вбачається з оскаржуваного наказу про звільнення від 19 серпня 2019 року № 54, відповідачем не зазначено, в чому саме полягає систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього та відсутність на роботі протягом робочого дня без поважних причин. 
Також не можна вважати законним наказ про звільнення від 19 серпня 2019 року в частині відсутності позивача робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. Такими підставами слугували акти про відсутність лісничого ОСОБА_8 на робочому місці від 02 квітня 2019 року та 18 червня 2019 року. 
Однак з довідки, виданої Хрецьківською АЗПСМ Герцаївського району Чернівецької області лікарем ОСОБА_9 від 18 червня 2019 року, вбачається, що 18 серпня 2019 року ОСОБА_1 знаходився на дообстеженні в Герцаївській ЦРЛ по направленню сімейного лікаря, отже, у позивача була поважна причина відсутності на робочому місці 18 червня 2019 року. 
Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Згідно з частиною першою статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо незаконності звільнення ОСОБА_1 з посади лісничого ДП «Герцаївське ДСЛ АПК» за пунктами 3, 4 статті 40 КЗпП України.
Однак колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що строки звернення позивачем до суду порушені з поважних причин.
Так, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша статті 233 КЗпП).
Відповідно до статті 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.
У пункті 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу вказано, що «за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин. Для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним».
У постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-2426цс15 зроблено висновок, що «статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду. Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду)».
У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 758/9773/15-ц вказано, що «установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку».
У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16 зазначено, що строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.
Поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення.
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у цивільній справі № 203/2276/19.
Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2019 року ОСОБА_1 звертався до суду з аналогічним позовом до ДП «Герцаївське ДСЛ АПК» про визнання протиправними наказів про дисциплінарне стягнення, наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, яка постановою Чернівецького апеляційного суду від 28 листопада 2019 року та постановою Верховного Суду від 24 лютого 2020 року залишена без змін. 
Колегія суддів вважає, що ознайомившись з постановою Чернівецького апеляційного суду від 28 листопада 2019 року про залишення без змін ухвали Герцаївського районного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2019 року про залишення позову без розгляду, ОСОБА_1 мав можливість принаймні у місячний строк з дня отримання постанови Чернівецького апеляційного суду від 28 листопада 2019 року повторно звернутись до суду першої інстанції із зазначеним позовом. Однак, діючи на власний розсуд, він не скористався правом на повторну подачу позовної заяви до суду першої інстанції та оскаржував судові рішення у касаційному порядку, що не свідчить про існування для позивача поважних причин, які перешкоджали ОСОБА_1 вчасно звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.
Крім того, даний позов складений та підписаний ОСОБА_1 10 червня 2020 року - через два місяці після отримання позивачем постанови Верховного Суду від 24 лютого 2020 року залишена без змін. 
Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 08 серпня 2018 року у справі № 75719004/15-ц.
Фактично ОСОБА_1 звернувся до суду  з позовом про поновлення на роботі з пропуском встановленого статтею 233 КЗпП України строку звернення до суду на дев`ять місяців.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що ОСОБА_1 не довів поважність причин пропуску строку для звернення до суду з відповідним позовом, встановленого статтею 233 КЗпП України, не довів, що його своєчасному зверненню до суду перешкоджали непереборні обставини, які робили неможливим або значно утруднювали таке звернення.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи положення зазначеної норми процесуального закону, норми матеріального права, фактичні обставини справи, оскільки доводи апеляційної скарги державного підприємства «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. 
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог. У разі відмови в позові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
За змістом наведеної норми закону позивачі мають пільги зі сплати судового збору виключно за позовними вимогами, що стосуються стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. За іншими позовними вимогами у трудових спорах позивачі не звільняються від сплати судового збору.
Зазначене узгоджується із висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16.
Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За подачу апеляційної скарги ДП «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» сплатило судовий збір у розмірі 3 783,60 грн. Судовий збір за подачу апеляційної скарги розраховувався з трьох позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору лише в частині позовної вимоги про поновлення на роботі, з позивача ОСОБА_1 на користь ДП «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» слід стягнути частину сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 522,40 грн. Іншу частину судового збору у розмірі 1 261,20 грн, сплаченого ДП «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу», слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись статтями 367, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державного підприємства «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» задовольнити.
Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У позові ОСОБА_1 до Державного підприємства «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» про визнання протиправними наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого с. Хряцька Герцаївського району, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Державного підприємства «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» 2 522 гривні 40 копійок, понесених на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.
Компенсувати Державному підприємству «Герцаївське державне спеціалізоване лісництво агропромислового комплексу» (ЄДРПОУ 21419817) за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривня 20 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                        І.М. Литвинюк                                                         
Судді:                                                  Н.К. Височанська 

                                                І.Н. Лисак