ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року	Львів	Справа № 380/7840/20 пров. № А/857/3906/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                   Хобор Р.Б.,
суддів                                                                        Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.
з участю секретаря судового засідання                       Максим Х.Б. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року, ухвалене суддею Качур Л.П. у м. Львові о 11 год. 51 хв. у справі № 380/7840/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

                                                           В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром та зобов`язати відповідача здійснити з 01.01.2020 року перерахунок та виплату пенсії позивача без обмеження максимальним розміром з урахуванням раніше проведених виплат.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 01.01.2020 року позивач отримує пенсію за вислугу років, яка нарахована в розмірі 18710 грн., однак відповідач, зважаючи на норму статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», обмежив її максимальним розміром 10 прожиткових мінімумів доходів громадян, що з 01.01.2020 року становить 16380 грн., а з 01.07.2020 року становить 17120 грн.

Такі дії відповідача позивач вважає протиправними з огляду на те, що рішенням Конституційного суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, визнано такими, що не відповідають Конституції України положення частини 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якими встановлено обмеження пенсії максимальним розміром 10 прожиткових мінімумів доходів громадян. Однак, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017 року, внесено зміни до  частини 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яким знову передбачено обмеження пенсії максимальним розміром. 

На думку позивача, положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII, яким внесено зміни до частини 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» залишились нереалізованими, оскільки ця частина визнана неконституційною. Крім того, у рішенні № 4-рп/2016 від 08 червня 2016 року Конституційний Суд України наголосив на тому, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції.

Таким чином, позивач вважає, що відповідач порушив його право на належний рівень пенсійного забезпечення та просить захистити порушене право, шляхом визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років без обмеження її максимальним розміром 10 прожиткових мінімумів доходів громадян. 

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо обмеження максимальним розміром пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.01.2020 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з урахуванням раніше проведених виплат. 

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. 

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач зазначає те, що суд першої інстанції при прийнятті рішення порушив норми матеріального права, а саме невірно застосував частину 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до якої, після рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, внесені зміни, згідно з якими розмір пенсії обмежений максимальним розміром 10 прожиткових мінімумів доходів громадян і, які неконституційними не визнавались. Отже, частина 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII, була чинною на час призначення пенсії позивачу та підлягає застосуванню.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та з 01.01.2020 отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення  осіб, звільнених  з військової служби, та деяких інших осіб».

Основний розмір пенсії позивача обчислено, виходячи з 70% грошового забезпечення, що становить 18260,52 грн. З урахуванням максимального розміру пенсія ОСОБА_1 з 01.01.2020 року становила 16830,00 грн, а з 01.07.2020 року - 17120,00 грн (у зв`язку із зміною прожиткового мінімуму).

ОСОБА_1 03.06.2020 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою, у якій просив здійснити перерахунок та виплату недоплаченої з 01.01.2020 року частини основного розміру пенсії та виплачувати пенсію без обмеження максимальним розміром.
25.06.2020 року листом № 4197-4420/П-03/8-1300/20 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивача про те, що розмір пенсії позивача обмежений відповідно до вимог статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення  осіб, звільнених  з військової служби, та деяких інших осіб» десятьма прожитковими мінімумами доходів громадян.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 частину 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визнано неконституційною, то подальші зміни внесені в цю норму залишились нереалізованими. Суд першої інстанції також наголосив, що Конституційний Суд України в іншому рішенні № 4-рп/2016 від 08 червня 2016 року зазначив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII) визначено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які, зокрема, перебували на військовій службі. 

Стаття 10 Закону № 2262-XII передбачає, що призначення і виплата пенсій, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини 3 статті 43 Закону № 2262-XII пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 7 статті 43 Закону № 2262-XII встановлено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. 

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, у вказаному рішенні Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-XII, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Згідно з пунктами 3, 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2000 року № 15-рп/2000 у справі про порядок виконання рішень Конституційного Суду України обов`язок виконання рішення Конституційного Суду України є вимогою Конституції України, яка має найвищу юридичну силу щодо всіх інших нормативно-правових актів. Це виключає можливість органу державної влади, у тому числі парламенту, органу місцевого самоврядування, їх посадових осіб відтворювати положення правових актів, визнаних Конституційним Судом України неконституційними, крім випадків, коли положення Конституції України, через невідповідність яким певний акт (його окремі положення) було визнано неконституційним, у подальшому змінені в порядку, передбаченому розділом XIII Основного Закону України.

Конституційний Суд України в пункті 7 рішення № 4-рп/2016 від 08 червня 2016 року вже висловив правову позицію, згідно з якою зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічної редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені. Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй».

З огляду на те, що положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII визнано Конституційним Судом України неконституційним, воно втратило чинність з дня ухвалення такого рішення, а саме з 20.12.2016 року, тому внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016 року до частини сьомої зазначеної статті зміни є нереалізованими, оскільки частина 7 статті 43, після рішення Конституційного Суду України, у Законі № 2262-XII відсутня. Крім цього, вказані зміни, по своїй суті є повторним запровадженням правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, а тому ці зміни самі по собі не створюють підстав для обмеження пенсії максимальним розміром.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що відповідач протиправно обмежив розмір пенсії позивача, а тому відповідача необхідно зобов`язати здійснити з 01.01.2020 року перерахунок та виплату пенсії позивача без обмеження максимальним розміром з урахуванням раніше проведених виплат.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                               П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року в справі № 380/7840/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повний текст постанови складений 02.04.2021 року