ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2021 року 
м. Чернівці
справа № 727/10384/20
провадження 822/287/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Кулянди М.І.,
суддів: Одинака О.О., Височанської Н.К.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідачі: Виконавчий комітет Чернівецької міської ради,
апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01 лютого 2021 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Смотрицький В.Г.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради про відшкодування моральної шкоди.
Позов мотивовано тим, що вона зверталась до відповідача із запитом про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Чернівці вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель і споруд, однак відповідачем не було надано відповіді на відповідний запит.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року її апеляційну скаргу задоволено частково. Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2020 року у справі за її адміністративним позовом до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії скасовано. Прийнято постанову, якою її позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Чернівецької міської ради щодо ненадання публічної інформації за запитом від 18 квітня 2020 року. Визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Чернівецької міської ради щодо недоотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит про інформацію. Зобов`язано Виконавчий комітет Чернівецької міської ради розглянути запит від 18 квітня 2020 року про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Чернівці вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель і споруд з місця (орієнтирами) розташування. У задоволенні решти вимог відмовлено.
Ненадання відповідачем відповіді спричинило для позивачки негативні переживання, стан постійної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста.
Просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 37784 гривні.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з Виконавчого комітету Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 500 гривень. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено факт завданої йому Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради моральної шкоди внаслідок бездіяльності останнього щодо надання відповіді на запит про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Чернівці вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель і споруд. 
Визначаючи розмір моральної шкоди суд, виходячи із засад розумності та справедливості, прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 500 гривень. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди не компенсує в повній мірі її душевні і психологічні страждання. Судом першої інстанції не врахована практика Європейського суду з прав людини, та не прийнято до уваги те, що вона є інвалідом ІІ групи. 
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради із запитом про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Чернівці вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель і споруд, однак відповідачем не було надано відповіді на запит.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1  задоволено частково. Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом  ОСОБА_1  до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії скасовано. Прийнято постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1  задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Чернівецької міської ради щодо ненадання публічної інформації за запитом від 18 квітня 2020 року. Визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Чернівецької міської ради щодо недоотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит про інформацію. Зобов`язано Виконавчий комітет Чернівецької міської ради розглянути запит від 18 квітня 2020 року про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Чернівці вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд з місця (орієнтирами) розташування. У задоволенні решти вимог відмовлено(а.с.16-20). 
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного. 
Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
В силу ст. 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Судом першої інстанції було встановлено і дану обставину сторони не спростували, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Чернівецької міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит про інформацію.
Отже, вказаним рішенням суду встановлено наявність факту вини відповідача, заподіяної позивачу своєю бездіяльністю.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Ст. 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно виходив з того, що судовим рішенням Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року фактично встановлено протиправність бездіяльність Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення виклав відповідні мотиви встановлення наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача.
Встановивши факт заподіяння позивачу моральної шкоди, підставою якої є встановлена рішенням адміністративного суду бездіяльність Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, суд першої інстанції дійшов висновку, що достатньою та справедливою для компенсації моральних страждань буде грошова сума 500 гривень.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Враховуючи конкретні обставини справи, характер спірних правовідносин, тривалість моральних страждань позивача у зв`язку з необхідністю докладення додаткових зусиль для доведення своїх вимог щодо розгляду його звернень, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що відшкодування моральних збитків повинно бути визначено у грошовому виразі.
В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначала, що сума відшкодування в розмірі 500 гривень є надто малою та наполягала на задоволенні її вимог в повному обсязі.
Розмір моральної шкоди в розмірі 37784 гривні, заявлений позивачем у позові, з урахуванням встановлених судом обставин, є завищеним та не відповідає засадам розумності та справедливості, а також є недоведеним у такому розмірі.
Визначаючи розмір морального відшкодування, суд першої інстанції з урахуванням фактичних обставин справи, принципів розумності, співмірності та справедливості зробив обґрунтований висновок про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 500 грн.
Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і є такі, що висновків суду не спростовують.
Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання на неврахування судом практики Європейського Суду з прав людини, зокрема рішення у справі "Недайборщ проти Російської Федерації", оскільки судом у повній мірі при ухваленні оскаржуваного рішення було враховано і положення національного законодавства, і практику Європейського Суду з прав людини. 
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а тому суд не може враховувати наведені позивачем судові рішення судів першої інстанції.
Також слід відхилити й посилання скаржника на неврахування судом характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей позивача, позбавлення його можливості їх реалізації (права на отримання земельної ділянки), ступеня вини відповідача, а також інших обставин, що мають істотне значення, а саме, що апелянт є інвалідом ІІ групи. При цьому, апеляційний суд враховує те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції врахував обставини, які мають суттєве значення, глибину фізичних та душевних страждань позивачки та дотримався вимог розумності і справедливості.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходив з засад розумності та справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 гривень є достатнім та співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому з боку уповноважених органів держави немайнової шкоди. Стягнення у такому розмірі не є надто мізерним та надто надмірним, враховує інтереси держави, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Дата складання повного тексту постанови - 16 березн 2021 року.
Головуючий                                           М.І. Кулянда
Судді: О.О. Одинак 
Н.К. Височанська