Справа № 127/25691/20
Провадження № 22-ц/801/285/2021
Категорія: 82
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Якименко М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 року	Справа № 127/25691/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Якименко М.М., 
суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,
розглянувши в спрощеному провадженні без повідомлення учасників  судового розгляду апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2020 року, постановлену суддею Вінницького міського суду Вінницької області Жмудь О.О.,
ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», ГО «Центр протидії корупції» про визнання недійсним рішення, зобов`язання до вчинення певних дій.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2020 року цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Печерського районного суду м. Києва на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.
Не погодившись з такою ухвалою позивач оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на  неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В якості основного доводу скаржник посилався на ту обставину, що між позивачем та АТ КБ «Приватбанк» був укладений договір приєднання до договору про надання банківських послуг, згідно якого позивач є споживачем банківських послуг, а тому правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами ЗУ «Про захист прав споживачів» та в силу положень ст. 28 ЦПК України позивач мав право звернутися з цим позовом до суду за власним зареєстрованим місцем проживання.
Згідно з ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвалу суду без змін з огляду на таке.
За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам ухвала суду відповідає.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що у розумінні Закону України "Про захист прав споживачів"  ОСОБА_1 не є споживачем, тому в даній справі ч. 5 ст. 28 ЦПК України не застосовується, оскільки на правовідносини, які виникли між сторонами в справі розповсюджується дія Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а також інших нормативно-правових актів, які не стосуються захисту прав споживачів, як вважає ОСОБА_1 .
Також судом зазначено, що відповідачами у справі є АТ КБ «Приватбанк» та ГО «Центр протидії корупції», місцезнаходження яких є м. Київ, тобто знаходяться за межами територіальної юрисдикції Вінницького міського суду Вінницької області.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Звертаючись з даним позовом до Вінницького міського суду Вінницької області, позивач виходив з того, що на правовідносини, які виникають між сторонами у справі поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Тому вказаний позов відповідно до частини 5 статті 28 ЦПК України, може пред`являтись також за зареєстрованим місцем проживання.
Між тим, згідно ч. 5 ст. 28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.
Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України "Про захист прав споживачів". Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22 ч.1 ст. 1 Закону).
Отже, положення цього Закону, зокрема, поширюються на правовідносини, що виникають безпосередньо між фізичної особою, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити послугу, що надається, та суб`єктом господарювання, який надає такі послуги.
Із пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено саме Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду.
Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, ОСОБА_2 пред`явив позов до АТ КБ «Приватбанк», ГО «Центр протидії корупції» про визнання недійсним рішення, зобов`язання до вчинення дій, посилаючись на те,що між ним та відповідачем АТ КБ «Приватбанк» укладено договір, згідно якого ОСОБА_1 приєднався до публічного договору АТ КБ «Приватбанк». На підставі рішення банку його віднесено до категорії національних публічних діячів та за діяння обмежень в обслуговуванні останнього, застосовуючи Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Вказує, що АТ КБ «Приватбанк» було порушено банківську таємницю та передано ГО «Центр протидії корупції» персональні дані позивача та зазначає,що предметом даного позову є захист його прав, як споживача, а тому він, як споживач за договором, може пред`явити позов і за зареєстрованим місцем свого проживання, що він і вчинив.
Проте, як правильно зробив висновок суд першої інстанції, викладені в позовній заяві правовідносини не регулюються Законом України "Про захист прав споживачів", оскільки на правовідносини, які склалися між сторонами в справі розповсюджується дія Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», на який і посилається сам позивач в позові.
Також позивачем не зазначено про те, споживачем саме яких товарів, робіт та послуг він є.
Відтак, як вбачається з вищевказаного позову, підставою звернення позивача з вищевказаним позову не є порушення відповідачами Закону України «Про захист прав споживача», оскільки позов не містить жодного посилання на порушення прав позивача саме як споживача та способу їх захисту, передбачених саме цим Законом.
Правовідносини, що виникли між сторонами за вищевказаним позовом, не є захистом прав споживача, а тому на них не поширюються вимоги ЦПК України про право позивача на альтернативну підсудність - за його зареєстрованим місцем проживання. Отже, вищевказаний позов є непідсудним Вінницькому міському суду Вінницької області.
За загальним правилом територіальної підсудності, встановленим ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Як слідує із позовної заяви, місцезнаходження відповідачів є м. Київ.
Тому вищевказаний позов є підсудним Печерському районному суду м. Києва, як суду за місцезнаходженням відповідачів - юридичної особи.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для передання справи за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва з наведених вище підстав.
Доводи апеляційної скарги щодо порушень правил підсудності, є хибними, оскільки спростовуються матеріалами справи.
Щодо доводів скарги з приводу підсудності справи Вінницькому міському суду Вінницької області, оскільки відповідачем АТ КБ «Приватбанк» самовільно встановлено належності ОСОБА_1 до національних публічних діячів та застосовано до позивача положення договору, які передбачають обмеження прав споживача, то вони ґрунтуються виключно на твердженнях позивача, оскільки в матеріалах справи спірний зазначений договір відсутній і будь-яких доказів, у відповідності до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження даних обставин позивачем не надано.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому, оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 381-383, 384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повний текст постанови складено 12 лютого 2021 року

Головуючий                                                                 М.М. Якименко

Судді:                                                                         О.В. Ковальчук

                                                                               Т.Б. Сало