Ухвала
Іменем України
11 березня 2021 року
м. Київ
справа № 725/3992/14-к
провадження № 51 - 244 км 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 лютого 2019 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , 
встановив:
За вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 лютого 2019 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі – КК України) та звільнено від покарання за ч. 2 ст. 190 КК України на підставі ст. 49 КК України. Також, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , визнано невинуватими і виправдано у пред`явленому обвинувачені за ч. 3 ст. 209 КК України. Вирішено питання щодо цивільних позовів, речових доказів та процесуальних витрат.
Чернівецьким апеляційним судом ухвалою від 01 грудня 2020 року апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_9 – задоволено, потерпілої ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_11 – задоволено частково. Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_12 , захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , та потерпілих ОСОБА_15 і ОСОБА_16 – залишено без задоволення. Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 лютого 2019 року змінено в частині вирішення цивільних позовів.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , в якій вона порушує питання про скасування зазначених судових рішень та направлення кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Також, не погоджуючись з наданою судами оцінкою доказам, вказує на невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено незаконним складом суду.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428  Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Що стосується доводів захисника, викладених у касаційній скарзі, в частині порушення принципу безпосередності дослідження обставин кримінального рпавопорушення судом апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції зазначає наступне.
Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції, зазначив, що суд першої інстанції повно дослідив та об`єктивно оцінив надані сторонами докази та прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та їх виправдування за ч. 3 ст. 209 КК України.
Зі змісту оскаржуваних рішень вбачається, що у судовому засіданні безпосередньо у встановленому законом порядку судом першої інстанції були допитані потерпілі та свідки в цьому кримінальному провадженні, зміст показань яких детально викладений в оскаржуваному вироку.
При цьому, апеляційним судом було зазначено, що суд першої інстанції надав належну оцінку показанням потерпілих, які є послідовними, узгоджуються між собою, що свідчить про їх об`єктивність і достовірність, а також із дослідженими судом письмовими доказами, наявними у матеріалах провадження.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Таким чином, норми ч. 3 ст. 404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушеннями. Сама по собі незгода захисника із висновками суду, зробленим на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України.
Доводи захисника ОСОБА_4 про те, що ухвалу апеляційного суду від 01 грудня 2020 року було постановлено незаконним складом суду, оскільки судді ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , раніше брали участь у розгляді цього кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, також не є слушними.
Так, для забезпечення вимог процесуальної форми щодо недопущення сторонніх впливів на прийняття процесуальних рішень у кримінальному процесі України законодавцем закріплено інститут самовідводу, відводу, який передбачає інструменти для усунення упередженої службової особи від здійснення розслідування та судового розгляду кримінального провадження, сприяє підвищенню рівня довіри громадськості до суду та винесених ним рішень. До обставин, що виключають участь судді (слідчого судді) в кримінальному провадженні та забезпечують неупередженість суддів відноситься така підстава для самовідводу, відводу, як недопустимість їх повторної участі у кримінальному провадженні (ст. 76 КПК України ). Так, зокрема, ч. 3 ст. 76 КПК України передбачено, що суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і касаційної інстанції, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції.
Відповідно до положень ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду. Відвід повинен бути вмотивованим.
Як убачається з касаційної скарги та Єдиного реєстру судових рішень, 11 жовтня 2017 року під час апеляційного розгляду колегією суддів Апеляційного суду Чернівецької області за участю суддів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та  ОСОБА_19 , була постановлена ухвала, якою вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 28 липня 2017 року відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасовано та призначено новий розгляд цього провадження у Першотравневому районному суді м. Чернівці іншим складом суду.
Оскаржувана у касаційному порядку ухвала Чернівецького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року в подальшому була постановлена колегією суддів в складі: головуючої судді ОСОБА_17 , суддів ОСОБА_19 та  ОСОБА_20 .
Проте, зазначені обставини не можна вважати повторною участю суддів в цьому кримінальному провадженні, в розумінні ст. 76 КПК України, оскільки судді ОСОБА_17 та ОСОБА_19 не брали участі у цьому ж провадженні в судах першої чи касаційної інстанції, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції. 
Таким чином, оскільки підстави для заборони повторної участі цих суддів в цьому кримінальному провадженні не встановлені, суд апеляційної інстанції не  порушив вимоги ч. 3 ст. 76 КПК України.
Посилання захисника в касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції з  достатньою повнотою не перевірив аргументи сторони захисту щодо недопустимості конкретних доказів, також є необґрунтованими, оскільки, правильність оцінки судом першої інстанції доказів була предметом перевірки апеляційним судом. Водночас, незгода захисника із висновками судів, зробленими на підставі досліджених доказів, не є свідченням порушення судами процесуального закону. Таким чином, суд апеляційної інстанції дотримався вимог статті 419 КПК України.
Решта доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_4 висновків суду апеляційної інстанції не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог  статті 433 КПК України  не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції. 
Таким чином, на переконання колегії суддів касаційного суду, під час апеляційного розгляду, суд перевірив доводи апеляційної скарги захисника та надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційну скаргу захисника залишив без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
В той же час, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412, 413 КПК України, а відтак й необхідності скасування судових рішень на підставах, передбачених  ч.1  ст. 438 КПК України.
Оскільки з касаційної скарги захисника ОСОБА_4 наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2  ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 лютого 2019 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 – відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                ОСОБА_3