Ухвала
22 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 754/12266/19
провадження № 61-3347ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобуд - 1» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року у складі судді Клочко І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Вербової І. М., Саліхова В. В. Шахової О. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства 
з обмеженою відповідальністю «Житлобуд - 1» про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобуд -1» (далі - ТОВ «Житлобуд - 1») про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири.
 
Позов мотивувала посиланням на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . З 2015 року відбуваються регулярні залиття належної їй квартири через протікання даху будинку. Вона неодноразово зверталась до відповідача та Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації з проханням провести необхідні ремонтні роботи. За результатами її звернень ТОВ «Житлобуд - 1» складено відповідні акти, у яких причиною залиття зазначено непридатний стан покриття на даху будинку.
 
Згідно зі звітом про оцінку розміру майнового збитку від 16 липня 2019 року, складеного ТОВ «Аелєкон», вартість завданої позивачеві залиттям квартири майнової шкоди становить 55 914,00 грн. Вартість експертних послуг склала 
1 925,00 грн.
 
Посилаючись на те, що відповідач належно не виконував покладених на нього обов`язків по утриманню будинку, внаслідок чого сталося залиття її квартири, позивач просила стягнути з ТОВ «Житлобуд - 1» на відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири 57 839,00 грн.
 
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень 
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 лютого 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
 
Стягнуто з ТОВ «Житлобуд- 1» на користь ОСОБА_1 збитки завдані залиттям квартири у розмірі 57 839,00 грн. 
 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У березні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ТОВ «Житлобуд - 1», у якій заявник просив рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що судові рішення підлягають касаційному оскарженню з підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Ціна позову у даній справі становить 57 839,00 грн, яка станом на 01 січня 
2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00*100=227 000,00). 
 
Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
 
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Щодо доводів касаційної скарги про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики 
 
Посилання заявника на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є необгрунтованими. Посилаючись на наявність зазначених обставин, заявник не навів обгрунтованих доводів, в чому полягає фундаментальне значення розгляду справи для формування єдиної правозастосовної практики. Наведена як приклад неоднакового застосування норм права у подібних правовідносинах постанова Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі 
№ 639/7493/16-ц, ухвалена з урахуванням інших встановлених судами фактичних обставин справи.
 
Посилання заявника на неурахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду викладених в ухвалі Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 522/6598/17 є неспроможними, оскільки зазначеною ухвалою відмовлено у відкритті касаційного провадження у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Отже, наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Верховний Суд врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не обгрунтував наявності виключних обставин, які за положеннями ЦПК України могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).
 
Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 
07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, відсутні підстави вважати, що розгляд справи має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та виняткове значення для заявника, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобуд - 1» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобуд - 1» про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:        	Г. І. Усик     І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак