ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1869/21 Справа № 202/3126/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря - Солодової І.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 листопада 2020 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа: Індустріальний районний у м.Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Управління державної реєстрації про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку, - 

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 листопада 2020 рокузакрито провадження у вищезазначеній справі.
Не погодившись з такою ухвалою,  ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що предметом спірних правовідносин є майнові права на квартиру, а вимоги до відповідача є похідними від них, а тому спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами ЦПК України, не зважаючи на участь у справі суб`єкта владних повноважень.
У судовому засіданні позивач  ОСОБА_1  та його представник — адвокат Маркело В.О.вимоги апеляційної скарги підтримали, просили задовольнити. 
       Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Згідно з матеріалами справи, у травні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа: Індустріальний районний у м.Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Управління державної реєстрації, в якому просив: усунути йому перешкоди в здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .        
       З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 : 1/2 частина квартири на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.2003 року та 1/2 частина квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.02.2014 року.
       Згідно з довідкою №14884 від 02.01.2020 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_1 , в приміщенні значиться зареєстрованими уповноважений власник ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_3 , син дружини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яка є сторонньою для позивача людиною та яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.
       Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради відмовив ОСОБА_1 у знятті з реєстраційного обліку за вказаною адресою ОСОБА_5 , через відсутність у заявника відповідних документів про смерть останньої.
       Індустріальний районний у м.Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Управління державної реєстрації відмовив ОСОБА_1 у видачі йому витягу про смерть ОСОБА_5 , оскільки позивач не входить до кола осіб, які мають право на його утримання.
       Колегія суддів зауважує, що право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
       ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19).
       Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
       Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
       Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа – це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
       Пункт 2 ч. 1 ст. 4 КАС України визначає публічно-правовий спір, зокрема, як спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
       Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
       Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
       Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.
       Стосовно терміну «публічно-владні управлінські функції», то у розумінні пункту 2 частини першої статті 4 КАС України, термін «публічно-» означає, що такі функції суб`єкта спрямовані на задоволення публічного інтересу; зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин. Управлінські функції – це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.
       З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень, аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц.
       Разом з тим, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.
       Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 1382-IV орган реєстрації здійснює, зокрема, зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці.
       Згідно з пунктом 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється, зокрема, виконавчим органом міської ради, на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження цієї ради.
       Статтею 9 Закону № 1382-IV передбачено, що орган реєстрації відмовляє, зокрема, у знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих документах є недостовірні відомості або подані документи є недійсними; для зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку. Рішення про відмову приймається у день звернення. Заява про зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням причин відмови (близькі за змістом приписи є у пункті 11 Правил).
       Згідно з пунктом 26 Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11; рішення суду, яке набрало законної сили, про зняття з реєстрації місця проживання особи.
       Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відмовив позивачу у знятті з реєстрації місця проживання за спірною адресою ОСОБА_5 , яка померла, чим вчиняє, на думку позивача, перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою. 
       Ця відмова стала підставою для звернення з позовом про усунення таких перешкод шляхом зняття третіх осіб з реєстрації місця проживання у квартирі. 
       Таким чином, колегія суддів вважає, що заявлена у цій справі вимога про зняття з реєстраційного обліку місця проживання третіх осіб у квартирі, яку позивач вважає своєю власністю, впливає на можливість реалізації ним права користування та розпоряджання квартирою, тобто позовні вимоги є похідними від майнового права. А тому спір має приватноправовий характер і його треба розглядати за правилами цивільного судочинства.
       Однак суд першої інстанції не прийняв до уваги вищенаведені обставини та закрив провадження у справі.
З огляду на вищезазначене, оскаржувана ухвала, відповідно до ст.379 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
       Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 листопада 2020 року про закриття провадження у справі – скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                         В.С. Городнича

       Судді:                                                                        О.В. Лаченкова

                                                                               М.Ю. Петешенкова