П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/1693/20	
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.
                              Дата і місце ухвалення  01.10.2020р., м. Миколаїв
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого – судді :  Бойка А.В.,
                          суддів:  Федусика А.Г.,
                                         Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 р. по справі №400/1693/20 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 06.02.2020 р. № 00001263201 про застосування штрафу за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів на суму 34 000грн.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 р., ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов ФОП ОСОБА_1 задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Апелянт зазначив, що суд першої інстанції приймаючи судове рішення у справі дійшов помилкового висновку про протиправність оскаржуваного рішення, оскільки термін виданих позивачу ліцензій сплив 02.11.2019р., отже реалізація підприємцем алкогольних напоїв та тютюнових виробів 03.11.2019 р. є порушенням вимог ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».
З огляду на зазначене апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначив, що суд першої інстанції вірно встановив усі обставини справи та надав їм належну правову оцінку, у зв`язку з чим просив залишити судове рішення без змін.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу Головного управління ДПС у Миколаївській області від 21.01.2020 року №170 "Про проведення фактичної перевірки", фахівцями податкового органу проведено фактичну перевірку магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ФОП ОСОБА_1 .
За результатами проведеної перевірки складено акт від 22.01.2020 року №7/14-29-32-01/ НОМЕР_1 , яким встановлені порушення вимог ч. 20 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме реалізація алкогольних напоїв та тютюнових виробів за відсутності дозвільних документів.
06.02.2020 р. Головним управління ДПС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення-рішення №00001263201, яким до підприємця застосовано штраф у сумі 34   000 грн., за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
З матеріалів справи вбачається, що позивач оскаржував вищевказане податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку, за результатами якого, скарги підприємця залишені без задоволення, рішення податкового органу без змін.
Вважаючи податкове повідомлення-рішення незаконним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що реалізація алкогольних напоїв та тютюнових виробів 03.11.2019 р., здійснювалась позивачем за чинними ліцензіями, а отже в його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 20. ст.15 Закону № 481/95-ВР.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон №481/95-ВР).
Стаття 1 Закону № 481/95-ВР визначає, що ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта підприємницької діяльності на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.
Відповідно до статті 16 Закону № 481/95-ВР контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.
Згідно з підпунктом 19.1.4 пункту 19.1 статті 19 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів.
За приписами статті 15 Закону № 481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
У відповідності до статті 17 Закону № 481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності   ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.
Аналіз наведених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності виключно за наявності у них відповідної ліцензій. Реалізація вказаних товарів за відсутності таких ліцензій є підставою для застосування до суб`єкта господарювання штрафу у розмірі встановленому Законом №481/95-ВР.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, стало на думку податкового органу реалізація позивачем 03.11.2019 року алкогольних напоїв та тютюнових виробів за відсутності відповідних довільних документів (ліцензій).
У спростування встановлених податковим органом порушень, ФОП ОСОБА_1 надала суду ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №14030308201800657 від 29.10.2018 року, терміном дії до 03.11.2019р, а також ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами №1403311201800631 від 29.10.2018 року, терміном дії до 03.11.2019р., у зв`язку з чим вважає, що реалізовувала вказаний товар за наявності дозвільних документів.
Ознайомившись зі змістом наведених вище ліцензій, судова колегія погоджується з судом першої інстанції про відсутність в діях ФОП ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.20 ст. 15 Закону № 481/95-ВР, виходячи з наступного.
Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України встановлено, що податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, презумпції правомірності рішень платника податку, яка передбачає, що в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
Частиною 1 статті 251, частиною 1 статті 252 та частиною 1 статті 255 Цивільного кодексу України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.
Відповідно до частини другої статті 251 та частиною другою статті 252 Цивільного кодексу України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Судова колегія зазначає, що дата закінчення терміну дії вказаних вище ліцензій поєднана з прийменником "до", у зв`язку з чим така прийменникова конструкція в українській мові прямо вказує на зазначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь. Отже, останнім днем терміну дії відповідних ліцензії є 03.11.2019р., а не 02.11.2019р., як наполягає податковий орган.
За наведених вище обставини, колегія суддів вважає, що реалізація алкогольних напоїв та тютюнових виробів проводилась ФОП ОСОБА_1 03.11.2019р. за чинними ліцензіями, а отже підстави для застосування до позивача штрафу за порушення вимог ч. 20 ст.15 Закону №481/95-ВР відсутні.
Інші наведені апелянтом доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Враховуючи все вище зазначене, колегія суддів вважає, що при ухваленні рішення, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Враховуючи, що дана справа віднесена до категорії незначної складності, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 р.– без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                        А.В. Бойко

Судді:                                                                                          А.Г. Федусик

                                                                                                             О.А. Шевчук