Ухвала
11 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 756/7719/15-ц
провадження № 61-1699ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року у справі за позовом 
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 
про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом 
до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути 
з відповідача на свою користь 228 710, 77 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
450 грн витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, 
6 590, 27 грн - 3% річних та 20 000 грн моральної шкоди.
Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у відшкодування майнової шкоди 168 371, 71 грн, 243, 60 грн судових витрат та 2 000 грн моральної шкоди.
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково.
Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 квітня 
2016 року в частині вирішення позовних вимог про відшкодування завданої майнової шкоди та розподілу судових витрат змінено.
Зменшено розмір майнової шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 
на користь ОСОБА_3 , з 168 371, 71 грн до 161 781, 44 грн.
В іншій частині заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Вирішено питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору.
29 січня 2021 року до Верховного Суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року 
і направити справу на новий розгляд.
У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень, посилаючись на те, що оскаржену постанову суду апеляційної інстанції було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 30 грудня 2021 року, а її копію не було отримано заявником.
Оскільки причина пропуску цього процесуального строку є поважною, 
строк на касаційне оскарження на підставі частини другої 
статті 390 Цивільного процесуального кодексуУкраїни підлягає поновленню.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, 
оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а судові рішення у цій категорії справ не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України  однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - 
на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, специфіку його повноважень як «суду права», процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції, і учасникам справи був наданий відповідний обсяг гарантій права на справедливий суд у судах попередніх інстанцій.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах 
та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених 
у цій же статті ЦПК України. 
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, 
яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності цивільних правовідносин.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ціна позову у цій справі становить 255 751, 04 грн, тобто суму, яка станом 
на 01 січня 2021 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270, 00 грн х 250 = 567 500, 00 грн).
У касаційній скарзі заявником не наведено обґрунтованих аргументів 
на підтвердження випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема не вказано про винятковість цієї справи для заявника або її значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Наведені представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в касаційній 
скарзі доводи, що значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів, не підтверджують виникнення виключних обставин, які могли 
б свідчити про наявність підстав для відкриття касаційного провадження 
у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, обставин, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України                              суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 - 
ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на судові рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року та постанови Київського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження 
заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року та постанови Київського апеляційного суду від 30 листопада 
2020 року.
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року 
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, 
яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                    Є. В. Синельников
 
       С. Ф. Хопта
 
       В. В. Шипович