Справа № 359/106/14-ц                                                                                                           Головуючий в суді І інстанції Чирка С.С.
Провадження № 22ц-824/4752/21                                                                                                   Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2021 року                                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
 
головуючого Мельника Я.С.,
суддів: Гуля В.В., Матвієнко Ю.О., 
за участі секретаря Примушка О.В.,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2020 року про заміну стягувача у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
                                                                  ВСТАНОВИВ:                                                       
 
У жовтні 2020 року представник ТОВ «ФК «Інвест Хаус» звернувся до суду із вказаною заявою, яку обґрунтовував тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2014 року у справі № 359/106/14-ц з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» стягнуто заборгованість за кредитним договором №730/П/39/2006-840 від 15 червня 2006 року.
05 березня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» було укладено договір № GL2N79735 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» набуло право вимоги щодо заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 730/П/39/2006-840.
У зв`язку з цим просить суд замінити вибулого стягувача ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» у справі №359/106/14-ц.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2020 року заяву задоволено, замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ КБ «Надра» на ТОВ «ФК «Інвест Хаус» у справі № 359/106/14-ц.
Не погодившись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
У обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що заявником не було подано належним чином оформлених доказів набуття прав кредитора за кредитним договором, зокрема не надано акт прийому-передачі документів від первісного кредитора, також матеріали справи не містять копії протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів, крім того заявником не надано доказів сплати за договором про відступлення права вимоги № GL2N79735 від 05 березня 2020 року усієї суми коштів, визначеної у цьому договорі. Також вказує, що договір про відступлення права вимоги № GL2N79735 від 05 березня 2020 року був предметом судового розгляду в іншій справі і йому було надано оцінку та у наслідку відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Інвест Хаус» про заміну сторони виконавчого провадження, тому, на його думку, оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Постановляючи ухвалу про заміну стягувача у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус» було укладено договір № GL2N79735 про відступлення права вимоги, за яким товариство набуло права вимоги за кредитним договором № 730/П/39/2006-840 від 15 червня 2006 року, укладеного між ПАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_1 , то суд дійшов висновку, що ТОВ «ФК «Інвест Хаус» є новим кредитором у зобов`язані і заява про заміну стягувача у справі підлягає задоволенню.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 116 330 грн. 95 коп. та судовий збір у розмірі 1163 грн. 03 коп. (а.с.53-54).
05 березня 2020 року між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» було укладено договір № GL2N79735 про відступлення права вимоги (а.с.92-93).
Відповідно до п. 1 договору за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває право вимоги банку до позичальників фізичних осіб, зазначених в додатку № 1 до цього договору.
Відповідно до п.4 вищевказаного договору, сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 2 108 707 грн. 56 коп. Ціна договору сплачується новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до п. 14 цього договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів, переможцем яких став новий кредитор.
Згідно до п. 14 цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін та нотаріального посвідчення.
З копії платіжного доручення № 921 від 04 березня 2020 року вбачається, що ТОВ «ФК «Інвест Хаус» перерахувало на рахунок ПАТ «Комерційний банк «Надра» грошові кошти у розмірі 2 140 062, 00 грн. (а.с.96).
Згідно додатку № 1 до договору, ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» банк передав товариству право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 730/П/39/2006-840 від 15 червня 2006 року (а.с.94-зворот).
Відповідно ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою в тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги, правонаступництва.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України).
Частинами 1, 2 ст.442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18).
Таким чином, заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.
У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
З огляду на викладене, встановивши, що у зв`язку з укладенням між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус» договору відступлення прав вимоги відбулась заміна кредитора у зобов`язанні, при цьому перехід права вимоги до Товариства відбувся із дотриманням вимог законодавства і договір про відступлення прав недійсним не визнавався та не скасований, та з урахуванням того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення прав вимоги є матеріальним правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження, то місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви.
Доводи апелянта про те, що заявником не було надано належні документи на підтвердження переходу права вимоги, колегія суддів вважає безпідставними, та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Крім того, посилання апелянта на те, що матеріали справи не містять копії протоколу сформованого за результатами відкритих торгів, оскільки перехід права вимоги за кредитним договором № 730/П/39/2006-840 від 15 червня 2006 року, укладеного між ПАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_1 , відбувся на підставі договору про відступлення прав вимоги № GL2N79735 та додатку № 1 до нього, і цей договір не скасований та не визнаний недійсним, при цьому у вказаному договорі про відступлення прав вимоги вказано, що він укладений відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-01-17-000015b від 10 лютого 2020 року, і у платіжному дорученні № 981 від 04 березня 2020 року також міститься вказівка про сплату цих коштів на виконання умов договору № GL2N79735 від 05 березня 2020 року та протоколу № UA-EA-2020-01-17-000015b від 10 лютого 2020 року, що є достатнім для вирішення питання про матеріальне правонаступництво сторони та заміни стягувача у виконавчому провадженні, крім того такі докази були надані заявником у відзиві на апеляційну скаргу.
Посилання апелянта на те, що заявником не надано доказів сплати усієї суми за договором про відступлення права вимоги № GL2N79735 від 05 березня 2020 року, колегія суддів також відхиляє, оскільки згідно з платіжним дорученням № 921 від 04 березня 2020 року ТОВ «ФК «Інвест Хаус» на виконання умов цього договору та електронного протоколу сплатило ПАТ «КБ «Надра» 2 140 062, 00 грн., при цьому доводи апелянта про неукладеність договору про відступлення прав вимоги у зв`язку із неоднаковою фактично сплаченою товариством сумою та визначеною сумою у договорі № GL2N79735 у розмірі 2 108 707, 56 грн. також є безпідставними, оскільки товариством було сплачено більшу суму, ніж визначену договором, що дає підстави для висновку про належне виконання товариством своїх обов`язків по сплаті узгоджених коштів за договором № GL2N79735 від 05 березня 2020 року.
Також, доводи апелянта про те, що зазначений договір про відступлення права вимоги був предметом розгляду в іншій справі та йому було надано оцінку судом як такого, що не підтверджує факт переходу права вимоги до ТОВ «ФК «Інвест Хаус», колегія суддів вважає формальними, оскільки вказані апелянтом обставини в іншій справі не можуть бути належними і достатніми підставами для відмови у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Інвест Хаус», оскільки вони не стосуються правовідносин щодо прав кредитора за договором кредиту № 730/П/39/2006-840 від 15 червня 2006 року, укладеного між ПАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_1 , крім того матеріали справи містять належні і достатні докази для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. 
Доводи апеляційної скарги про те, що до матеріалів справи не надано доказів, що відкриті виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором є завершеними, а також доводи щодо відсутності доказів звернення заявника до органів виконавчої служби щодо місця перебування оригіналів виконавчого листа, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не впливають на вирішення питання про матеріальне правонаступництво сторони у справі та виконавчому провадженні. 
Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.
 
Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2020 року - без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий:                               Судді: