ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

11 березня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №590/22/14-ц 
Номер провадження 22-ц/816/443/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Левченко Т. А. 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Хархан Оксани Володимирівни 
на заочне рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 29 січня 2014 року, у складі судді Оснач С.В., ухвалене у селищі міського типу Ямпіль, 

                                              в с т а н о в и в :

13 січня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Заочним рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 29 січня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 05 лютого 2008 року в виконкомі Свеської селищної ради  Ямпільського району Сумської області, запис № 02.
Після розірвання шлюбу прізвище дружини залишено « ОСОБА_5 ».
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 243,60 грн судового збору.
Зазначено, що аліменти стягувати з 13 січня 2014 року та до повноліття дітей.
Ухвалою Ямпільського районного суду Сумської області від 11 січня 2021 року заяву ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат Хархан О.В., про перегляд заочного рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 29 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, залишено без задоволення. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – адвокат Хархан О.В., посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, просить заочне рішення скасувати в частині стягнення аліментів на дітей та відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги, в іншій частині рішення залишити без змін.
Доводить, що відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, чим позбавлений права подати відзив, докази, надати пояснення по справі, що могло вплинути на результат розгляду справи. Заочне рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 9 січня 2014 року він не отримував, з його змістом ознайомився лише 07 грудня 2020 року під час ознайомлення з матеріалами справи.
Вказує, що при розгляді справи судом не було враховано стан здоров`я відповідача, його матеріальне становище, непрацевлаштованість, наявність у нього на утриманні ще однієї дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та хворіючих батьків похилого віку, не встановлено фактичне місце проживання дітей, які тривалий час постійно мешкали разом з ним, не досліджено хто саме з батьків несе витрати по їх утриманню. Зазначає, що позивач ОСОБА_1 по теперішній час разом з новою родиною проживає у квартирі батьків відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , комунальні витрати оплачує відповідач з батьками, жодного спору між сторонами щодо утримання дітей не виникало. 
За вказаних обставин та за наявності на утриманні ще одного сина – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , визначений до стягнення розмір аліментів перевищує реальну можливість відповідача надавати колишній дружині фінансову допомогу на утримання дітей. 
В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч.1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечує проти доводів апеляційної скраги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрутованим. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01 січня 2014 року: 1176 грн х 100 = 117600 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 05 лютого 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, мають двоє спільних дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5, 6, 8).
За даними довідки МПП «Нектар» № 14 від 10 січня 2019 року, ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_2 , разом з нею зареєстрований чоловік – ОСОБА_2 та діти – ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 10).
Реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_2 за вказаною адресою була підтверджена і повідомленням Ямпільського районного сектору Управління ДМС України в Сумській області № 33/61 від 16 січня 2014 року (а.с. 15). 
Рішення суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів на двох дітей мотивоване тим, що неповнолітні діти сторін проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні, потребують матеріальної допомоги на своє утримання з боку батька, який в силу ст. ст. 180-183 СК України зобов`язаний та, являючись працездатним, маючи задовільний стан здоров`я, може їх утримувати шляхом сплати аліментів щомісячно в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів. 
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. 
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;  2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;  3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;  3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення .
Частиною 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей сторін та вважає, що суд правильно визначився із способом їх стягнення, присудивши аліменти у розмірі 1/3 частини від доходу батька.
Доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення аліментів без встановлення судом фактичного місця проживання дітей та з`ясування, хто з батьків несе витрати на їх утримання, посилання відповідача на проживання дітей разом з ним, колегія суддів вважає не обґрунтованими, оскільки за інформацією МПП «Нектар» № 14 від 10 січня 2019 року, тобто на час звернення до суду з вказаним позовом, сторони разом із дітьми були зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 10). Доказів про інше фактичне місце проживання дітей разом з батьком та понесення ним витрат на їх утримання, відповідачем суду не надано. 
Наявність на утриманні відповідача ще інших двох неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 49, 125), не є підставою для скасування рішення про стягнення аліментів на дітей, народжених у шлюбі з ОСОБА_1 , оскільки діти, народжені в різних шлюбах мають рівні права на утримання.
Також ОСОБА_2 не надано доказів, що його батьки не мають достатнього самостійного доходу та потребують матеріального утримання від сина.
Відповідачем не надано суду і доказів  про розмір його доходів.
Вказуючи в апеляційній скарзі про проживання позивачки з сім`єю у квартирі, належній його батькам та оплату ним та батьками комунальних послуг, відповідачем не надано доказів понесення таких витрат та проживання ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_3 , чи доказів про існування між сторонами домовленості про це.    
Не заслуговують на увагу і доводи відповідача щодо його необізнаності до 07 грудня 2020 року про наявність заочного рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 29 січня 2014 року про стягнення з нього аліментів на утримання  дітей. 
Так, з матеріалів справи вбачається, що на виконання зазначеного рішення Ямпільським районним судом Сумської області 15 лютого 2014 року було видано виконавчий лист № 590/22/14-ц, на підставі якого поставною старшого державного виконавця відділу ДВС Ямпільського районного управління юстиції від 20 лютого 2014 року відкрите виконавче провадження (а.с. 76, 78).
У ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем зроблений розрахунок заборгованості по аліментах, проводилися передбачені законом виконавчі дії та встановлювалися відносно боржника ОСОБА_2 тимчасові обмеження, про що йому направлялися відповідні повідомлення (а.с. 77, 79-86).  
Крім того, 16 січня 2020 року на картковий рахунок ОСОБА_1 ним було сплачено 2183,56 грн аліментів (а.с. 88).
Твердження заявника апеляційної скарги про те, що відповідач не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи у Ямпільському районному суді Сумської області 29 січня 2014 року спростовується наявною в матеріалах справи розпискою для вручення в суді, відповідно до якої повістку про виклик до суду на ім`я ОСОБА_2 на 9.00 год. 29.01.2014 року, як відповідач одержав особисто і на ній мається його підпис (а.с. 19). Доказів про те, що підпис на розписці не належить відповідачу по справі, або про те, що він звертався із заявою до правоохоронних органів з приводу підроблення його підпису, останнім суду не надано.
З урахуванням наведених норм права, встановлених обставин справи, визначеного Законом з 01 січня 2021 року розміру прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років - 2395 грн та наявності рівного обов`язку кожного із батьків утримувати дитину, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей та вважає, що суд правильно визначився із способом їх стягнення, присудивши аліменти на двох дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків   прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Визначений судом розмір аліментів відповідає вимогам виваженості, розумності, справедливості, інтересам дітей та відповідає мінімально гарантованому розміру аліментів, встановленому ч. 2 ст. 182 СК України. 
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.
Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження. 
У разі зміни матеріального або сімейного стану платник аліментів не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у порядку ст. 192 СК України. 
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381- 384, 389  ЦПК України, апеляційний суд 

                                                 п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Хархан Оксани Володимирівни залишити без задоволення.
Заочне рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 29 січня 2014 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.  

Головуючий -                                                                                           О.Ю. Кононенко

Судді :                                                                                                        О.І. Собина

                                                                                                                     Т.А. Левченко