ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2021 року
м. Харків
справа № 633/370/16-ц
провадження № 22-ц/818/654/21
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: судді - Тичкової О.Ю.,
суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П., 
за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на заочне рішення Печенізького районного суду Харківської області від 15 квітня 2020 року, ухвалене у складі судді Смирнова В.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Печенізької селищної ради Харківської області, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю,
УСТАНОВИВ :
У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, після уточнення якого у січні 2017 року (т.3 а.с. 2-4, 27-29) просив зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,15 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності згідно з державним актом від 25.01.2001 серія РІ № 712958, кадастровий номер 6324655100:10:006:0291, шляхом демонтажу (знесення) самочинно встановленої огорожі та привести вказану земельну ділянку у попередній стан, відновивши раніше існуючу огорожу.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 на підставі державного акту від 25.01.2001 серія РІ № 712958, кадастровий номер 6324655100:10:006:0291, є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . У жовтні 2015 року ОСОБА_3 , власник сусіднього будинку АДРЕСА_2 за тією ж адресою, почала демонтаж паркану, що розділяв земельні ділянки № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 . Комісією у складі спеціалістів Печенізької селищної ради, головного архітектора Печенізького району та начальника відділу містобудування архітектури ЖКГ Печенізької РДА 16.11.2015 був складений акт, яким установлено, що власником суміжного домоволодіння АДРЕСА_2 зруйнована раніше існуюча межова огорожа та розпочато на земельній ділянці № НОМЕР_1 спорудження нової огорожі. Висновком комісії встановлене порушення прав позивача на користування належною йому земельною ділянкою та рекомендовано користувачу земельної ділянки № НОМЕР_2 усунути вказані порушення. Висновок указаної комісії ОСОБА_3 не виконаний. 
У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_2 з позовом, у якому просила визнати недійсним та скасувати рішення Виконавчого комітету Печенізької селищної ради народних депутатів від 16.03.2001 № 46/3 про передачу безкоштовно у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_2 під будівництво й обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого селянського господарства, визнати недійсним державний акт серія РІ № 712958 від 25.10.2001 на право приватної власності на землю (т.1 а.с. 2 - 6). 
Позов обгрунтований тим, що ОСОБА_3 є власником домоволодіння АДРЕСА_2 . До складу зазначеного домоволодіння входять: житловий будинок літ. «А» 1961 року забудови, літня кухня літ. «В» 1992 року побудови та сарай літ. «Г» також 1992 року забудови. Для обслуговування вказаного домоволодіння ОСОБА_3 була надана відповідна земельна ділянка. Восени 2015 року ОСОБА_3 дізналася, що ОСОБА_2 отримав у власність суміжну земельну ділянку. При цьому межі його земельної ділянки частково перетиналася з межами земельної діялнки позивача, пройшовши впритул до її житлового будинку. Надана ОСОБА_2 земельна ділянка також охопила ділянку, на якій знаходяться належні позивачу літня кухня та сарай літ. «В» і «Г». Строк позовної давності для звернення до суду з дійсним позовом не пропущений, оскільки позивач не знала і не могла знати у якій конфінурації ОСОБА_2 отримав земельну ділянку у власність. Про факт отримання відповідачем земельної ділянки у власність ОСОБА_3 дізналася у 2015 році, відомості про конфігурацію, площу та межі земельної ділянки отримала у 2017 році. 
Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 2 березня 2020 року цивільні справи за позовом ОСОБА_2 та за позовом ОСОБА_3 були об`єднані в одне провадження, об`єднаній справі був присвоєний номер 633/370/16-ц (т.3 а.с. 191 - 192).
Заочним рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 15 квітня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Позов ОСОБА_3 задоволений. Визнане недійсним та скасоване рішення Виконавчого комітету Печенізької селищної ради народних депутатів від 16 березня 2001 року №46/3 про передачу безкоштовно в приватну власність земельної ділянки ОСОБА_2 під будівництво і обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого селянського господарства. Визнаний недійсним Державний акт про право приватної власності на землю серії РІ №712958, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №842 від 25 жовтня 2001 року (т.4 а.с. 15-23). 
Суд першої інстанції виходив з того, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 11 вересня 2014 року ОСОБА_3 належить домолодіння АДРЕСА_2 . Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці, наданій у безстрокове користування для його обслуговування та експлуатації. Попередньому власнику домолодіння АДРЕСА_2 у користування надавалася земельна ділянка площею 1200 кв.м. Висновком експерта, складеним за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою №7336 від 05 червня 2019 року, визначено, що земельні ділянки домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 накладаються одна на одну; розташування межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , не відповідає будівельно-технічним нормам в частині п.6.1.41.ДБН Б.2.2-12:2018; копія «Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 » не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування станом на 21.12.2015 за змістом та правилами оформлення. Тому суд уважав доведеним порушення ОСОБА_2 прав ОСОБА_3 на земельну ділянку та відсутніми підстави для задоволення позову ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою.
Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 10 вересня 2020 року заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення була залишена без задоволення (т.4 а.с. 84 - 86).
Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 , діючи в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовоні вимоги ОСОБА_2 та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 . Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, не надання належної оцінки доказам у справі (т.4 а.с. 94 - 98).
Апеляційна скарга мотивована тим, що покладений в основу рішення суду висновок експерта № 46/3 від 16.03.2001 стосується лише технічної документації з землеустрою, розробленої ОСОБА_2 у 2015 році для реєстрації своїх земельних прав у Державному земельному кадастрі, та жодним чином не стосується рішення Виконавчого комітету Печенізької селищної ради народних депутатів від 16.03.2001 № 46/3 про передачу земельної ділянки ОСОБА_2 у власність та державного акту на право власності на земельну ділянку. Суд помиклово позбавив ОСОБА_2 гарантованого державою права приватної власності на земельну ділянку. Суд протиправно спочатку зупиняв розгляд позову ОСОБА_3 до розгляду позову ОСОБА_2 , а потім об`єднав їх в одну справу. Також суд протиправно не повідомив апелянта та його представника про час та місце розгляду справи. Під час отримання ОСОБА_2 державного акту на право власності на земельну ділянку він узгоджував межі своєї земельної ділянки з колишнім власником домоволодіння АДРЕСА_2 і жодних нарікань стосовно порушення земельних прав останній не мав. Межі земельної ділянки площею 1200 кв.м., наданої в користування та для обслуговування домоволодіння АДРЕСА_2 , в наурі на місцевості визначені не були. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечила. Послалася на те, що виданим 31.05.1995 висновком про технічну можливість будівництва житлового будинку та господарсько - побутових будівель визначено, що між будівлями АДРЕСА_2 та межею сусідньої земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 відстань склала не менше двох метрів. Згідно з п. 2.20 ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України», що діяли на час отримання ОСОБА_2 державного акту на право власності на земельну ділянку, відстань від межі суміжної земельної ділянки до стін житлового будинку або господарські споруди слід приймати не менше 1 метра, а конструкції будинків та споруд, що виступають, не повинні перетинати межі сусідніх ділянок. Отримавши у 2001 році державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 порушив законодавчі норми та права ОСОБА_3 . Для встановлення порушень прав ОСОБА_2 з боку ОСОБА_3 необхідними є спеціальні знання, одник ОСОБА_2 своїм правом на призначення експертизи не скористався й заперечував проти проведення експертизи за ініціативою ОСОБА_3 . Посилання в рішенні суду на висновок експерта не суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки висновки експерта судом не спростовані. Для доведення позовних вимог ОСОБА_2 не надав суду технічну документацію, що стала підставою для отримання ним державного акту на право власності на землю, тобто не довів власні позовні вимоги. За клопотанням ОСОБА_3 в Головного управління Держгеокадастру у Харківській області була витребувана земельна документація з землеустрою 2001 року на земельну ділянку № НОМЕР_1 , однак в управління вона відсутня. Об`єднання судом позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в одне провадження є законним, а про судові засідання ОСОБА_2 та його представник повідомлялися завчасно. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляляційної скарги, відзиву на неї в межах вимог, що були предметом дослідження судом першої інстанції, уважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 підлягає задоволенню. 
Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Як установлено судовим розглядом та вбачається із матеріалів справи, 11 вересня 2014 року ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_2 з надвірними будівлями: а - веранда, а1 - веранда, а3 - льох, В - літня кухня, Г - сарай, Д - туалет, л - ворота, л1 - паркан на підставі нотаріально посвідчених договорів № НОМЕР_3 , НОМЕР_4 (надалі АДРЕСА_2 . Згідно з договорами загальна площа Ѕ частини житлового будинку складає 76,1 кв.м., житлова площа - 41,5 кв.м. (т.1 а.с. 16-23).
Відповідно до частин першої та другої статті 120 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) в редакції, що діяла на час придбання ОСОБА_4 Домоволодіння 96, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
В укладених зі ОСОБА_5 договорах купівлі-продажу ІНФОРМАЦІЯ_1 питання переходу прав користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване, не вирішувалося, дані про земельну ділянку відсутні. 
Десятого грудня 2014 року ОСОБА_4 уклала шлюб, змінивши прізвище на ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , виданим Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (т.1 а.с. 139).
Як убачається з Договору про передачу у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно від 24 березня 1958 року виконком Печенізької райради депутатів трудящихся передав ОСОБА_7 на праві безстрокового користування земельну ділянку за адресою АДРЕСА_3 , площею 1200 кв.м. (т. 1 а.с. 70-73, т. 2 а.с. 92-93).
Вказаний договір було укладено на підставі рішення виконкому Печенізької районної Ради депутатів трудящих Харківської області від 14 березня 1958 року ( т.1 а.с. 74).
20 лютого 1963 року було видано Акт про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння (т. 3 а.с. 143-144).
30 березня 1963 року Міським бюро технічної інвентаризації був виданий Висновок про реєстрацію Домоволодіння НОМЕР_2 на праві особистої власності за ОСОБА_7 . ( т.3 а.с. 145). При цьому вказано, що домоволодіння знаходится на земельній ділянці загальною площею 1200 кв.м. 
У висновку про технічну можливість будівництва житлового будинку та господарсько-побутових будівель від 31.05.1995 вказано, що рішенням виконкому Печенізької селищної ради народних депутатів від 10 травня 1995 року № 92 самовільне будівництво у АДРЕСА_2 сараю літ. «Г» - 4,95 х 4,2 м та літньої кухні літ. «В» - 7,0 х 4,2 м узаконено (т.3 а.с. 134 - 135). 
10 липня 1995 року рішенням № 92 виконавчого комітету Печенізької селищної ради народних депутатів про оформлення технічної документації гр. ОСОБА_5 на самовільно збудовані господарські будівлі при Домоволодінні АДРЕСА_2 дозволено ОСОБА_5 оформити й надати технічну документацію на самовільно виконане, без попереднього оформлення відповідних документів будівництво сараю «Г» розміром 4,2 х 4,95 м. та літньої кухні «В» розміром 7,0 х 4,2 м. (т. 3 а.с. 149).
На підставі рішення Печенізької селищної ради народних депутатів №46/23 від 16 березня 2001 року ОСОБА_2 була передана у приватну власність сусідня з АДРЕСА_2 земельна ділянка площею 0,3460 га під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_4 , т.1 а.с. 107).
На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 було видано Державний акт про право приватної власності на землю серії РІ №712958, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №842 від 25 жовтня 2001 року (т.1 а.с. 118).
Двадцять дев`ятого жовтня 2015 року ОСОБА_2 замовив у ФОП ОСОБА_8 виготовлення Технічної документації із землеустрою із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та для ведення підсобного сільського господарства в АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 119).
ФОП ОСОБА_8 виконала замовлення, розробила Технічну документацію із землеустрою із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та для ведення підсобного сільського господарства в АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 48-133).
Згідно з Витягом з інформації Державного земельного кадастру про право власності на речові права на земельну ділянку земельні ділянки з кадастровим номером 6324655100:10:006:0291 площею 0,15 га та кадастровим номером 6324655100:10:006:0292 площею 0,196 га за адресою: АДРЕСА_1 знаходяться у власності гр. ОСОБА_2 . Дані внесено до Державного земельного кадастру 21 грудня 2015 року за матеріалами Технічної документації із землеустрою, розробленої ФОП ОСОБА_8 у 2015 році (т.1 а.с. 140-142).
Відповідно до ч.1 ст. 79 ЗК України в редакції, що діє на час розгляду справи в суді, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (ч.1 ст.79-1 ЗК України).
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї (частини 3-7, 9 статті 79-1 ЗК України).
Колегія суддів відзначає, що земельна ділянка під ІНФОРМАЦІЯ_1 в силу приписів чинного законодавства не сформована, її межі на місцевість не винесені. В силу вказаних вище приписів не може вважатися винесенням на місцевість і визначенням меж відстань до суміжної ділянки, вказана у висновку про технічну можливість будівництва житлового будинку та господарсько-побутових будівель від 31.05.1995.
На час отримання ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,346 га під Домоволодінням ІНФОРМАЦІЯ_2 у власність діяв Земельний кодекс Української РСР № 561-XII від 18.12.1990 у відповідній редакції. 
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 17 Земельного кодексу Української РСР громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї.
Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.
Відповідно до ч.6 ст.17 Земельного кодексу Української РСР зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо).
Як убачається з матеріалів справи під час отримання земельної ділянки площею 0,346 га під Домоволодінням 94 у власність 25.10.2001 ОСОБА_2 встановлював межі своєї земельної ділянки на місцевості 03.03.2001. Вказані межі були встановлені у присутності суміжних землекористувачів, в тому числі й користувача земельної ділянки під ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Акт містить підпис ОСОБА_5 й у ньому вказано, що по розташуванню меж земельної ділянки претензій з боку суміжних землевласників та землекористувачів не заявлено (т.1 а.с. 175).
Матеріалами справи не доведено, що після отримання земельної ділянки під Домоволодінням ІНФОРМАЦІЯ_2 у власність та визначення її меж, ОСОБА_2 збільшив площу своєї земельної ділянки при оформленні технічної документації у 2015 році за рахунок земельної ділянки під ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Частиною 3 ст. 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. 
Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність порушення ОСОБА_2 права користування ОСОБА_3 земельною ділянкою, на якій розташовне належне їй АДРЕСА_2 . Межі вказаної земельної ділянки на місцевості не визначені, на відміну від земельної ділянки ОСОБА_2 . Доказів того, що при виготовленні технічної документації на земельну ділянку у 2015 році площа та конфігурація земельної ділянки під Домоволодінням 94 була змінена порівняно з тим, як було визначено в державному акті на право власності на землю та погоджено з поперднім землекориствачем ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріали справи не містять.
Колегія суддів також не погоджується з тим, що обгрнутованість позовних вимог ОСОБА_3 доведена висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою №7336, складеним 05 червня 2019 року (т. 2 а.с. 216 - 239).
Так, на вирішення експерта ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 19 червня 2018 року (т.1 а.с. 261 - 263) були поставлені такі питання: «1. Чи має місце перетин земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ? 2.Чи відповідає вимогам законодавства таке розташування межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , як це визначено технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення підсобного сільського господарства в АДРЕСА_1 , виконаного ФОП ОСОБА_8 в 2015 році? Якщо не відповідає, то в чому саме полягає така невідповідність? 3. Чи відповідає технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення підсобного сільського господарства в АДРЕСА_1 , виконаного ФОП ОСОБА_8 в 2015 році, вимогам законодавства, в тому числі, земельного? Якщо не відповідає, то в чому саме полягає така невідповідність?».
Висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою №7336, складеного 05 червня 2019 року, за кожним з цих питань надані такі відповіді: 
1) Земельні ділянки домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 накладаються одна на одну;
2) Розташування межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , не відповідає будівельно-технічним нормам в частині п.6.1.41.ДБН Б.2.2-12:2018;
3) Копія «Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 » не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування станом на 21.12.2015 за змістом та правилами оформлення (т.2 а.с. 216-239).
Висновок з першого питання експерт зробив на підставі технічної документації на земельну ділянку ОСОБА_2 та технічного паспорту на АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 - ОСОБА_10 . Колегія суддів відзначає, що технічний паспорт на домоволодіння не містить даних про координати земельної ділянки, її повортні точки на місцевості й відомостей про відповідність меж земельної ділянки правовстановлюючим документам на неї. 
Не відповідність меж земельних ділянок між Домоволодіннями НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 вимогам будівельно-технічних норм в частині п.6.1.41.ДБН Б.2.2-12:2018 також не може доводити порушення межею Домоволодіння 94 межі Домоволодіння НОМЕР_2 . Висновком установлено, що відстань до будівель Домоволодіння ІНФОРМАЦІЯ_1 та межею земельної ділянки НОМЕР_1 є меншою, ніж визначено п.6.1.41.ДБН Б.2.2-12:2018. Однак указане не свідчить, що межа земельної ділянки НОМЕР_1 знаходжиться на території земельної ділянки НОМЕР_2 . 
Стосовно відповіді на третє питання, то окрім зауважень до оформлення висновку, що на його суть не вплинули, експерт зазначив, що технічна документація 2015 року на земельну ділянку НОМЕР_1 не відповідає п. 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками від 18 травня 2010 року № 376 в частині відсутності підписів суміжних користувачів земельних ділянок та не зазначення причин їх відсутності. 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) зроблено висновок, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.
Отже, колегія суддів уважає, що не можна вважати підтвердженням незаконності установлених меж земельної ділянки під Домоволодінням ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутність погодження межі з власником сусіднього землекористувача Домоволодіння 96 станом на 2015 рік. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Частиною 1 ст.110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Враховуючи зазначене, колегія суддів уважає, що висновки експерта, викладені у висновку №7336 від 05 червня 2019 року, не стосуються обставин, що належать до предмету доказування та не спростовують дані, що містяться в інших доказах у справі ні та зроблених на підставі них висновків суду апеляційної інстанції. 
Актом обстеження від 06.11.2015, складеним комісією у складі спеціалістів Печенізької селищної ради, головним архітектором району та начальником відділу містобудування архітекутри ЖКГ та НС Печенізької РДА, вистановлений факт порушення прав володіння, користування на приватизовану земельну ділянку гр. ОСОБА_2 . Рекомендовано власнику Домоволодіння 96 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою гр. ОСОБА_11 , а саме: демонтувати розпочате будівництво огорожі та привести земельну ділянку, по якій ведеться будівництво, в належний стан та відновити раніше існуючу огорожу між АДРЕСА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_1 по межі згідно з державним актом на право приватної власності на землю ОСОБА_2 (т. 3 а.с. 12).
За результатами вказаного вище Харківський апеляційний суд уважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 належить задовольнити, заочне рішення суду від 15.04.2020 - скасувати з ухваленням нового судового рішення. Позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню, у задоволенні позову ОСОБА_3 належить відмовити. 
Відповідно до ч.2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції лише якщо це призвело до неправильного вирішення справи. Неправильне вирішення справи судом першої інстанції встановлене Харківським апеляційним судом в результаті неповного встановлення обставин справи та порушення норм матеріального права. Тому викладеним в апеляційній скарзі порушенням норм процесуального права судом першої інстанції колегія суддів оцінки не надає. 
Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
ОСОБА_2 при подачі позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 551 грн 2 коп. (т.1 а.с. 1), при подачі апеляційної скарги - 2880 грн (т.4 а.с. 99, 112). Тому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 належить стягнути 3 431 грн 20 коп. судового збору. 
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 386, 382 - 384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.
Заочне рішення Печенізького районного суду Харківської області від 15 квітня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Печенізької селищної ради Харківської області, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю залишити без задоволення. 
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі. 
Зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0,15 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності згідно з державним актом від 25.01.2001 серія РІ № 712958, кадастровий номер 6324655100:10:006:0291, шляхом демонтажу (знесення) самочинно встановленої огорожі та привести вказану земельну ділянку у попередній стан, відновивши раніше існуючу огорожу.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 431 (три тисячі чотириста тридцять одну) гривню 20 (двацдять) копійок судового збору. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 22 березня 2021 року.
Головуючий    О.Ю. Тичкова

Судді    О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук