ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2021 року 
м. Київ
справа № 120/758/19-а
провадження № К/9901/22625/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Єзерова А.А. суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.
розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу
за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції у Вінницькій області 
на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24.04.2019 (суддя           Альчук М.П.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2019 (головуючий суддя Франовська К.С., судді Совгира Д.І., Кузьменко Л.В.)
у справі № 120/758/19-а 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
І. РУХ СПРАВИ
1. У березні 2019 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо не включення до наказу від 09.07.2018 № 114 вислуги років у пільговому обчисленні час служби у підрозділах боротьби з організованою злочинністю, а також дільничних інспекторів та карного розшуку ОВС з розрахунку 1 місяць служби за 1,5 місяці, а також безпосередню участь в АТО з розрахунку 1 місяць служби з 3 місяці служби; зобов`язати відповідача внести зміни до наказу від 09.07.2018 № 114 та включити до вислуги років в пільговому обчисленні час служби у підрозділах боротьби з організованою злочинністю, а також дільничних інспекторів та карного розшуку ОВС з розрахунку 1 місяць служби за 1,5 місяці, а також безпосередню участь в АТО з розрахунку 1 місяць служби з 3 місяці служби; зобов`язати Головне управління Національної поліції у Вінницькій області направити наказ зі змінами до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.
2. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24.04.2019, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2019, позов задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо не включення до наказу від 09.07.2018 № 114 вислуги років в пільговому обчисленні час служби ОСОБА_1 у підрозділах боротьби з організованою злочинністю, дільничного інспектора та карного розшуку ОВС з розрахунку 1 місяць служби за 1,5 місяця, та безпосередню участь ОСОБА_1 в антитерористичній операції з розрахунку 1 місяць служби за 3 місяця; зобов`язано Головне управління Національної поліції у Вінницькій області внести зміни до наказу від 09.07.2018 № 114 та включити вислугу років в пільговому обчисленні час служби ОСОБА_1 у підрозділах боротьби з організованою злочинністю, дільничного інспектора та карного розшуку ОВС з розрахунку 1 місяць служби за 1,5 місяця, та безпосередню участь ОСОБА_1 в антитерористичній операції з розрахунку 1 місяць служби за 3 місяця, з зазначенням загальної вислуги років. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
3. Головне управління Національної поліції у Вінницькій області з вищевказаними судовими рішеннями не погодилося, тому звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24.04.2019 і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2019 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
4. Від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
5. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 10.12.1999 по 06.11.2015.
Відповідно до відомостей (довідки) ОСОБА_1 щодо проходження служби за час служби в ОВС в період з 10.12.1999 по 26.02.2002 проходив службу на посаді дільничного інспектора ВДІМ Бердичівського МРВ УМВС України в Житомирській області. З 26.02.2002 по 25 12.2006 оперуповноважений відділення Управління МВС України в Житомирській області. З 25.12.2006 по 01.10.2007 оперуповноважений Козятинського відділу по боротьбі з організованою злочинністю УБОЗ УМВС України у Вінницькій області. З 01.10.2007 по 21.07.2008 оперуповноважений Могилів-Подільського відділу по боротьбі з організованою злочинністю УБОЗ УМВС України у Вінницькій області. 21.07.2008 по 21.06.2009 оперуповноважений в особливо важливих справах Могилів-Подільського відділу по боротьбі з організованою злочинністю, управління МВС України у Вінницькій області. 12.06.2009 по 21.07.2010 оперуповноважений в особливо важливих справах Могилів-Подільського відділу по боротьбі з організованою злочинністю УБОЗ УМВС України у Вінницькій області. 21.07.2010 по 02.09.2011 проходив службу на посаді заступника начальника Могилів-Подільського відділу по боротьбі з організованою злочинністю УБОЗ УМВС України у Вінницькій області. 02.09.2011 по 23.10.2012 старший оперуповноважений в ОВС УБОЗ УМВС України у Вінницькій області. З 23.10.2012 по 24.09.2013 старший оперуповноважений в ОВС УБОЗ УМВС України в Житомирській області. З 24. 09.2013 по 12.12 2013 оперуповноважений в особливо важливих справах УБОЗ України в Житомирській області. З 12.12.2013 по 15.04. 2014 старший оперуповноважений в ОВС по боротьбі з організованою злочинністю УМВС України в Житомирській області.З 04.06.2015 по 03.07.2015 відповідно до наказу АТЦ СБУ від 03.06.2015 №    184 приймав безпосередню участь в АТО.
6. 06.11.2015 ОСОБА_1 був прийнятий на службу до Національної поліції України, де проходив службу на різних посадах.
7. Наказом ГУ НП у Вінницькій області від 09.07.2018 № 114-о/с позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку з хворобою). Згідно з наказом, стаж служби ОСОБА_1 в поліції для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової допомоги при звільненні зі служби в поліції складає 20 років 00 місяців 14 днів.
8. З липня 2018 року позивачу призначена пенсія по інвалідності.
9. У подальшому позивач звернувся до відповідача із листами про надання відомостей щодо терміну фактичної вислуги років окремо в календарному та пільговому обчисленні, а також просив підготувати та подати до пенсійного органу необхідні документи для переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років.
10. Листом ГУ НП у Вінницькій області від 01.08.2018 № І-424/05/12-2018 ОСОБА_1 повідомлено, що станом на 10.07.2018 термін вислуги в календарному обчисленні становить 20 роки 00 місяців 14 день. Пільговому обрахуванню періоди служби на посадах в підрозділах дільничних інспекторів міліції, карного розшуку та боротьби з організованою злочинністю могли підлягати лише при досягнення права призначення пенсії за вислугу років, тобто, виходячи з положень ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", коли вислуга на день звільнення (за умови звільнення до 01 жовтня 2018 року) мала становити 23 календарних роки та 06 місяців і більше. Також зазначено, що в разі набуття позивачем права на пенсію за умов, визначених ст. ст. 12 або 18 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", вказані періоди служби підлягають обрахуванню в пільговому обчисленні і додатково до вислуги років в календарному обчисленні може бути додано 05 років 09 місяців 00 днів.
11. Листом від 06.09.2018 № І-469/04/12-2018, відповідач також із вказаних підстав відмовив ОСОБА_1 в підготовці та подання до пенсійного органу документів для призначення пенсії за вислугу років.
12. З таким рішенням позивач не погодився і звернувся до суду з цим позовом.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
13. Частково задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанції керувалися тим, що позивач має право на зарахування при обчисленні вислуги років на пільгових умовах часу служби у підрозділах боротьби з організованою злочинністю, а також дільничних інспекторів та карного розшуку ОВС з розрахунку 1 місяць служби за 1,5 місяці, а також безпосередню участь в АТО з розрахунку 1 місяць служби з 3 місяці служби.
14. Суд апеляційної інстанції наголосив, що для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено. Єдиний виняток щодо можливості зарахування до календарної вислуги років певного періоду встановлений у абз. 13 п. «а» ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яким передбачено, що до календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у ч. 2 ст. 17 цього Закону, а саме час навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.
15. Апеляційний адміністративний суд відзначив, що висновок відповідача щодо відсутності у позивача права на призначення пенсії за вислугу років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" календарної вислуги років, є правомірним. Разом з тим, спір у даній справі виник не щодо наявності права на пенсію, а у зв`язку з незазначенням відповідачем у наказі про звільнення позивача пільгової вислуги років, що, на його думку, перешкоджає реалізації права на пенсію за вислугу років.
Головне управління Національної поліції у Вінницькій області не уповноважено приймати рішення про призначення позивачу певного виду пенсії, а зобов`язане лише підготувати та подати відповідний пакет документів до органів Пенсійного фонду України. Відтак, при звільненні позивача ОСОБА_1 відповідач зобов`язаний був у наказі про звільнення від 09.07.2018 №114 зазначити стаж служби позивача у календарному та у пільговому обчисленні, незалежно від наявності права на пенсію за вислугу років, оскільки наявність такого права в подальшому буде перевірена органами Пенсійного фонду.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ, ВІДЗИВУ НА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ
16.  Касаційну скаргу мотивовано порушенням місцевим та апеляційним адміністративними судами норм матеріального і процесуального права і неповним дослідженням обставин справи.
17. Зокрема, скаржник посилається на те, що суди не взяли до уваги подання позову з порушенням строків звернення до суду.
18. Відповідач стверджує, що суди попередніх інстанцій не врахували того, що станом на день звільнення позивача, постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 № 393 на Головне управління Національної поліції у Вінницькій області було покладено обов`язок обрахування вислуги років у календарному обчисленні і у відповідача відсутнє право на обрахування пільгового стажу.
19. У відзиві на касаційну скаргу позивач погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та вважає доводи касаційної скарги по суті спору необґрунтованими.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
20. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з такого.
21. Щодо доводів касаційної скарги про порушення позивачем строків звернення до суду.
22. Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).
23. Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
24. Процесуальні строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
25. Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
26. Частиною 1 ст. 121 КАС України передбачена можливість поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, за заявою учасника справи, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
27. При цьому, слід врахувати, що пропуск цього строку не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки за наявності поважних причин його пропуску такий строк може бути поновлено судом за заявою особи, яка його подала.
28. Отже, наслідком пропущення процесуальних строків є залишення позовної заяви без розгляду. Виключенням з цього правила є факт визнання судом причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.
29. За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
30. Законодавче закріплення строків звернення з позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства. 
31. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.
32. Момент обрахування строку на звернення до суду пов`язаний з моментом, коли особа повинна була дізнатись про порушення свого права або законного інтересу.
33. Поняття «особа повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
34. Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 отримав витяг із спірного наказу про звільнення 10.07.2018 (а.с. 31).
35. Натомість до Вінницького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 звернувся 04.03.2019.
36. При цьому у суді першої інстанції позивачем не заявлялося клопотання про поновлення строку на звернення до адміністративного суду.
37. 26.03.2019 Головне управління Національної поліції у Вінницькій області подавало до суду першої інстанції заяву про залишення позовної заяви без розгляду, яку мотивувало пропуском позивачем строку на звернення до суду.
38. Вінницький окружний адміністративний суд протокольною ухвалою від 11.04.2019 відмовив у задоволенні заяви про залишення позовної заяви без розгляду.
39. З технічного запису судового засідання вбачається, що представник позивача наголошував на тому, що строк звернення до суду не було пропущено, оскільки між сторонами здійснювалося досудове врегулювання спору і початок шестимісячного строку на звернення до суду необхідно відраховувати від 06.09.2018, оскільки саме листом від 06.09.2018 № І-469/04/12-2018 відповідач відмовив ОСОБА_1 в підготовці та подання до пенсійного органу документів для призначення пенсії за вислугу років.
40. Суд першої інстанції вважав строк звернення до суду не пропущеним через наявність досудового врегулювання спору.
41. Верховний Суд вважає такий висновок передчасним.
42. Так, відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною 4 цієї ж статті встановлено, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
43. У цій справі судами не було з`ясовано коли позивач отримав лист відповідача від 06.09.2018 № І-469/04/12-2018, яким відповідач відмовив ОСОБА_1 добровільно внести зміни до спірного наказу про звільнення в частині зазначення вислуги років у пільговому обчисленні.
44. Доводи щодо пропуску позивачем строку на звернення до суду були включені до апеляційної скарги на рішення суду, але жодним чином не спростовані судом апеляційної інстанції.
45. Статтею 308 КАС України визначено межі перегляду судом апеляційної інстанції, в якій, зокрема, зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3).
46. З огляду на те, що суд апеляційної інстанції не переглянув в апеляційному порядку судове рішення у визначених ст. 308 КАС України межах та не надав оцінки доводам апеляційної скарги стосовно порушення позивачем строку звернення до адміністративного суду, а суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно встановлювати фактичні обставини, необхідні для вирішення клопотання відповідача, постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2019 підлягає скасуванню з процесуальних мотивів з направленням справи на новий розгляд до апеляційного адміністративного суду.
47. Інші доводи касаційної скарги Суд залишає без розгляду, оскільки до вирішення під час нового розгляду справи, їх оцінка судом касаційної інстанції є передчасною.
Керуючись ст. ст. 242, 345, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області - задовольнити частково.
Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2019 у справі №120/758/19-а - скасувати, а справу направити на новий розгляд до Сьомого апеляційного адміністративного суду.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                    О.П. Стародуб