ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

03 березня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №587/2781/20 
Номер провадження 22-ц/816/363/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Левченко Т. А. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання -Назарової О.М., 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Зарічний відділ державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми), 
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Рішки Діни Сергіївни
на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 04 січня 2021 року про забезпечення позову, у складі судді Степаненка О.А., постановлену у  м. Суми,

                                                     в с т а н о в и в :

30 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа – Зарічний відділ державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.   
З метою забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, ОСОБА_1 просив забезпечити позов шляхом зупинення виконання судового наказу Зарічного районного суду м. Суми від 06 листопада 2020 року № 591/4020/20 (№2-н/591Д212/20) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 01 липня 2020 року, в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 30 грудня 2020 року, до  набрання законної сили судового рішення за даним позовом.
Заява мотивована тим, що неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає разом з ним, який згідно з судовим наказом сплачує аліменти на утримання ОСОБА_6 на користь матері – відповідача у справі, однак ці кошти використовуються нею, а не дитиною. Вважав, що у разі задоволення цього позову, виникне подвійне стягнення аліментів на одну дитину за різними виконавчими документами, що утруднить виконання рішення суду.
Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 04 січня 2021 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.
Зупинено виконання судового наказу Зарічного районного суду м. Суми від 06 липня 2020 року № 591/4020/20 (№ 2-н/591/212/20) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 01 липня 2020 року, в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 30 грудня 2020 року, до набрання законної сили судового рішення за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особи Зарічний відділ ДВС у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина.
Вказано, що ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – адвокат Рішка Д.С., посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 04 січня 2021 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про забезпечення позову, не врахував наявність чинного судового рішення щодо тих же сторін відносно таких же вимог та положення п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, за яким недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили. Вказує, що ухвала суду не мотивована, не вказано як саме не вжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. Зазначає, що у межах розгляду цієї справи не ставиться питання про скасування судового наказу, виданого Зарічним районним судом м. Суми 06 липня 2020 року по справі № 591/4020/20, що виключає можливість зупинення стягнення аліментів за цим наказом.    
  Крім того вважає, що позов та заява про забезпечення позову подані ОСОБА_1 з порушенням правил підсудності, оскільки місце його проживання зареєстровано в АДРЕСА_1 , а фактично він проживає у АДРЕСА_2 , обидві вулиці відноситься до Зарічного району м. Суми, тому справа підлягає розгляду Зарічним районним судом м. Суми. 
У відзиві на апеляційну скаргу представники ОСОБА_1 – адвокати Нежевело В.В., Цуркан В.І. просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду – без змін, як законну та обґрунтовану.     
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу  V  ЦПК України.   
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 – адвоката Рішки Д.С., яка підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню з таких підстав.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону ухвала суду не відповідає.
Ухвала суду першої інстанції про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову мотивована тим, що предметом судового розгляду є стягнення аліментів на дитину, при цьому, на виконанні ДВС перебуває виконавчий документ – судовий наказ про стягнення з позивача аліментів на цю ж дитину, тому заявлений позивачем вид заходів забезпечення позову є доцільним, співмірним із його позовними вимогами та підлягає застосуванню на підставі п.6 ч.1 ст. 150 ЦПК України.
Проте, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з приписами ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня                     2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася  з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
Судом встановлено, що в провадженні Сумського районного суду Суми перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Зарічний відділ ДВС у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Предметом спору у справі є вимога майнового характеру про стягнення аліментів на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При цьому встановлено, що на виконанні Зарічного відділу ДВС у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження з виконання судового наказу № 591/4020/20, виданого 06 липня 2020 року Зарічним районним судом м. Суми, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на неповнолітнього ОСОБА_7 (а.с. 11-12). 
Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову шляхом зупинення виконання судового наказу, суд першої інстанції керувався положеннями п.6 ч.1 ст. 150 ЦПК України, відповідно до якого позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
Однак, предметом спору у цій справі є стягнення аліментів на дитину. Судовий наказ, на підставі якого проводиться стягнення аліментів з позивача не є предметом оспорення у даній справі.
Крім того, згідно з п.4 ч.1 ст. 258 ЦПК України судовий наказ є судовим рішенням.
У п.2 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили. 
Суд першої інстанції, обираючи вид забезпечення позову шляхом зупинення виконання судового наказу № 591/4020/20, виданого Зарічним районним судом м. Суми  07 листопада 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на зазначене уваги не звернув та застосував недопустимий законом спосіб забезпечення позову.
Таким чином, вид забезпечення позову, про який просив позивач та який був застосований судом, не відповідає заявленим позовним вимогам. Зупинення виконання судового наказу № 591/4020/20, виданого Зарічним районним судом м. Суми від 07 листопада 2020 року в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 виходить за межі змісту позовних вимог, а обраний захід забезпечення позову не є співмірним  із заявленими вимогами та суперечить вимогам закону.
Заява про забезпечення позову та оскаржувана ухвала не містять посилань на докази, що підтверджують неможливість чи ускладнення виконання рішення суду про стягнення аліментів на дитину у разі задоволення позову. 
На думку колегії суддів, постановлена ухвала суду першої інстанції не містить жодного обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість утруднення виконання рішення суду при виникненні ситуації наявності двох виконавчих документів про стягнення аліментів на одну і ту ж дитину, без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення  заяви. 
За встановлених обставин та вимог закону, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для забезпечення позову у заявлений спосіб і з заявлених підстав.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про порушення правил підсудності спору через пред`явлення позову до неналежного суду – Сумського районного суду Сумської області, при реєстрації місця проживання позивача в Зарічному районі м. Суми, оскільки це питання повинно вирішуватись в межах оскарження судового рішення, ухваленого  по суті спору, а не в межах оскарження ухвали про забезпечення позову.
Відповідно до п. 2 ч. 1  ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення  або змінити рішення.
Згідно з п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374,  п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України,  апеляційний суд 
                                              п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Рішки Діни Сергіївни задовольнити.
Скасувати ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 04 січня 2021 року про забезпечення позову.
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Зарічний відділ державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 

Судді :                                                                                О.Ю. Кононенко   

                                                                                            Т.А. Левченко

                                                                                            С.С. Ткачук