ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/800/19  Номер провадження 22-ц/814/184/21	Головуючий у 1-й інстанції Предоляк  О.С.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Одринської Т.В., Пікуль В.П., при секретарі: Ряднині І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2020 року у справі за заявою  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, пені по аліментам та додаткових витрат,- 
В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2020 року ОСОБА_1  звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі. В обґрунтування заяви зазначила, що 23.07.2019 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області було прийнято рішення, проте при його ухваленні судом першої інстанції з відповідача не стягнуто витрати на правничу допомогу. В зв`язку з чим прохала суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, пені по аліментам та додаткових витрат - відмовлено.
З вказаним рішення суду не погодилася ОСОБА_1 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2020 року скасувати та постановити нове рішення, яким її заяву задовольнити у повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконне, необґрунтоване та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.
Зокрема вказує, що в позові відповідно до вимог ч.3 ст. 175 ЦПК України вказано попередній розрахунок судових витрат, який складав 3650 грн. Крім того, в процесі розгляду представником позивача виконана додаткова робота, а саме: складена апеляційна скарга, неодноразово прийнята участь у судових засіданнях по вині відповідача, тому відповідно до ст.ст. 134, 137 ЦПК України розмір витрат на оплату правових послуг є співмірним.
Вказує, що договір був укладений з адвокатським підприємством Детективне ангенство «Кобра». Квитанція прибуткового касового ордеру №15/1 про сплату послуг надана суду. Однак, суд першої інстанції в порушення вказаних норм права незаконно відмовив у стягненні з відповідача судових витрат по правовій допомозі.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23 липня 2019 року (з урахуванням ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29.07.2019 року про виправлення описки) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, пені по аліментам та додаткових витрат - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2016 року по лютий 2019 року у розмірі 24398,45 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 12339,41 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1536,80 грн.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23.07.2019 року змінено в частині висновку місцевого суду про стягнення пені за прострочення сплати аліментів з листопада 2016 року по лютий 2019 року у розмірі 24398,45 гривень, та збільшено суму стягуваної пені до розміру 74638,39 грн.
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29.07.2019 року про виправлення описки - залишено без змін.
Стягнуто з ОСОБА_3  на користь держави витрати за розгляд справи судом апеляційної інстанції в сумі 746,39 грн.
29.10.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі. 

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки судом при ухваленні рішення вирішено питання судових витрат, позивачем не надано доказів понесення витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів, то правові підстави, передбачені ч.1ст.270 ЦПК України, для ухвалення додаткового рішення відсутні, у зв`язку з чим вказана заява не підлягає задоволенню.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно частин 1,3 статті 133 та частин 1, 3ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частини 1-3 статті 134ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Таким чином, суд вважає, що застосування відповідних положень статті належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин кожної справи, а також інших чинників, зокрема, дій або бездіяльності сторони або її представника під час розгляду справи.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із ч.8 України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Проте, ні позивач при подачі позову до суду, ні його представник, що був присутній в судовому засіданні 23.07.2019 року до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення не надали доказів понесення судових витрат та їх розміру, а також не зробили заяву про неможливість подати такі докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, про те що заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи до задоволення не підлягає.
За таких обставин, судова колегія вважає, що доводиапеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що при розгляді вказаної заяви судом першої інстанції допущено описку, оскільки невірно зазначено назву прийнятого процесуального документа, а саме - замість «ухвала» помилково вказано «рішення». З огляду на це, суд першої інстанції не позбавлений можливості виправити описку в оскаржуваному судовому рішенні з підстав визначених ст. 269 ЦПК України.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 28 січня 2021 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ Т.В. Одринська _______________ В.П. Пікуль