УХВАЛА

18 січня 2021 року  
Київ
справа №400/1825/20
адміністративне провадження №К/9901/33306/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Желєзного І.В. та Коваленко Н.В., перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України
на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства юстиції України
про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2020 року касаційну скаргу Міністерства юстиції України (далі також - скаржник, відповідач) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року залишено без руху з підстав невідповідності вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та надано скаржнику десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом направлення на адресу суду документа про сплату судового збору.
28 грудня 2020 року надійшли додаткові матеріали, з яких вбачається, що скаржником виконано вимоги ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху та усунуто зазначені в ній недоліки.
Як вбачається з оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної скарги, предметом розгляду у даній справі є визнання протиправним та скасування наказу відповідача за № 551/7 від 03 березня 2020 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 (далі також - позивач) у сфері державної реєстрації у зв`язку із закінченням встановленого законом строку подачі скарги; зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача від 31 січня 2020 року, що зареєстрована 04 лютого 2020 року за № Н-3369.
08 лютого 2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15 січня 2020 року № 460-IX.
У зв`язку з цим, відповідно до частин першої та четвертої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що оскаржувані судові рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
На підтвердження своїх доводів, у касаційній скарзі скаржник вказує, що в оскаржуваному рішенні Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року та постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року суди неправильно застосували норми матеріального права, зокрема положення статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (далі - Порядок № 1128).
Скаржник стверджує, що суди першої та апеляційної інстанцій не прийняли до уваги доводи щодо того, що позивачкою було пропущено встановлений Законом № 1952-IV 60-денний строк подачі скарги у сфері державної реєстрації, так як їй було відомо про порушення її прав раніше, що стало підставою для відмови в задоволенні її скарги Колегією з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації Міністерства юстиції України.
Крім того, скаржником наведено наступні підстави для прийняття та розгляду касаційної скарги Верховним Судом у справі № 400/1825/20: 
-          касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України), оскільки при оскарженні рішень (наказів) Колегії з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації невірне тлумачення судами положення частини 3 статті 37 Закону № 1952-IV створює перешкоди для належного і повного з`ясування судами всіх обставин справи, що стосуються моменту, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю державного реєстратора та відліку 60-денного строку з цього моменту для коректного вирішення подібних справ у судовому порядку; 
-          справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України), оскільки у судах України різних рівнів знаходиться значна кількість судових справ про оскарження наказів Колегії (Комісії) з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, де оскаржуються відмови у задоволенні скарг у зв`язку з тим, що закінчився встановлений строк подачі скарги;
-          суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України), а саме правових позицій, висловлених Верховним Судом у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 57/314-6/526-2012, від 23 травня 2018 року у справі № 825/602/17, від 06 липня 2018 року у справі № 826/3442/17, від 17 липня 2018 року у справі № 911/4006/16, від 22 серпня 2018 року у справі № 826/10548/17, від 15 січня 2020 року у справі № 200/19766/16-ц, Верховним Судом України у постановах від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14, від 08 червня 2016 року у справі № 6-3029цс16, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-2165цс15, від 28 вересня 2016 року у справі № 6-832цс15, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1503цс16.
Таким чином, проаналізувавши підстави, на яких подано касаційну скаргу, а також доводи скаржника зазначені в обґрунтування необхідності прийняття її до розгляду касаційним судом, колегія суддів погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року, з метою з`ясування правильності застосування судами статті 37 Закону № 1952-IV, Порядку № 1128. Суд також здійснить перевірку можливості застосування у спірних правовідносинах правових позицій Верховного Суду, висловлених у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 57/314-6/526-2012, від 23 травня 2018 року у справі № 825/602/17, від 06 липня 2018 року у справі № 826/3442/17, від 17 липня 2018 року у справі № 911/4006/16, від 22 серпня 2018 року у справі № 826/10548/17, від 15 січня 2020 року у справі № 200/19766/16-ц, Верховного Суду України, висловлених у постановах від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14, від 08 червня 2016 року у справі № 6-3029цс16, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-2165цс15, від 28 вересня 2016 року у справі № 6-832цс15, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1503цс16.
Касаційна скарга подана у строк, передбачений статтею 329 КАС України, відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 338, 355, 359 КАС України, суд

УХВАЛИВ:
1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.
2. Витребувати з Миколаївського окружного адміністративного суду справу № 400/1825/20.
3. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів (за їх наявності) разом з ухвалою про відкриття касаційного провадження.
4. Встановити для учасників справи строк до 05 лютого 2021 року для подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу (у формі, встановленій частинами першою та другою статті 338 КАС України з висловленням позиції стосовно кожної з підстав касаційного оскарження: неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права), доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
5. Роз`яснити учасникам справи, що у разі не виконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд, відповідно до статті 149 КАС України, може застосувати заходи процесуального примусу.
6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                    Я.О. Берназюк

          І.В. Желєзний

                                                                                                    Н.В. Коваленко