ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/5377/20                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  12 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді          Парінова А.Б.,
суддів:                              Беспалова О.О.,
                                        Ганечко О.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради  про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
До Чернігівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції Закону "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 367-XIV від 25.12.1998, тобто у розмірі семи мінімальних пенсій за віком за 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2020 роки; 
- зобов`язання відповідача здійснити перерахунок, нарахування та виплату позивачу недоплаченої суми щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції Закону "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 367-XIV від 25.12.1998, тобто у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, за 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2020 роки.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року даний адміністративний позов було повернуто позивачу на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки останній звернувся з даним позовом після закінчення строків, установлених законом та причини викладені ним у клопотанні про поновлення процесуальних строків визнані судом не поважними. 
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм процесуального права просить скасувати зазначену ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження судового розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована зокрема тим, що судом першої інстанції було не правильно застосовано положення ч. 4 ст. 17-1 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки вказаним законом не встановлюється строк звернення до суду.
Крім того, апелянт звертає увагу суду, що судом першої інстанції не мотивовано висновку щодо пропуску строку звернення до суду відносно позовних вимог, що стосуються 2020 року.
За наведених обставин, апелянт вважає, що оскаржувана ухвала суду не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому наявні підстави для її скасування та направлення справи до суду першої інстанції на продовження розгляду.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Відповідачем, у свою чергу, було подано до суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого останній зазначає, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а викладені у апеляційній скарзі доводи - такими, що не відповідають нормам чинного законодавства. Разом з цим, відповідач стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та надано їм належну правову оцінку з дотриманням вимог процесуального права, а тому підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду відсутні.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та встановлено десятиденний строк з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з зазначенням підстав для його поновлення та доказів поважності причин його пропуску в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати  грошової допомоги до 5 травня за 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 роки.
На виконання ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року представником позивача подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, яка була мотивована тим, що про порушення своїх прав позивач дізнався після отримання 02.11.2020 листа Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради від 29.10.2020 № П-60.
Приймаючи рішення про повернення позовної заяви суд першої інстанції виходив з того, що причини пропуску строку для звернення до суду з даним адміністративним позовом, вказані позивачем у клопотанні не є поважними, оскільки позивачем не наведено підстав та не надано доказів, що перешкоджали його зверненню до відповідного суб`єкта владних повноважень з відповідними заявами після отримання допомоги до 5 травня за 2009-2014 роки. При цьому, судом першої інстанції було зазначено, що 30 вересня відповідного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги, і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж та, яка була йому нарахована, а перебіг строку звернення особи до суду з позовною вимогою про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування щорічної разової допомоги в необхідному розмірі на підставі  Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  слід обраховувати з 30 вересня відповідного року.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду в частині позовних вимог, що стосуються отримання ним допомоги до 5 травня за 2009-2014 роки, оскільки право у позивача на звернення до суду з адміністративним позовом виникло у відповідні роки виплати допомоги, проте адміністративний позов поданий до суду лише 11.11.2020, а поважних причин пропуску строку судом не встановлено. З огляду на зазначене, суд першої інстанції вирішив, що позовна заява підлягає поверненню
Переглядаючи справу за наявними доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення (ухвали) суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом  України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (п. 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абз. 7 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).
Приписами ст. 5 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Положеннями частини 1 та 2 ст.122 КАС України визначено, що позов може бути подано  в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що вирішальним для визначення строків звернення до адміністративного суду є встановлення факту, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод та інтересів та зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення.
Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, про що останнім зазначено у постанові від 21 березня 2019 року у справі 826/5240/18 (адмін.провадження                № К/9901/2222/19).
Разом з цим, у постанові від 18 листопада 2020 року по справі №380/5202/20 Верховний Суд вказав, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.
Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, якщо інше прямо не передбачено законом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 646/6250/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 493/1867/17, від 22 січня 2019 року у справі № 201/9987/17(2-а/201/304/2017).
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом у листопаді 2020 року та оспорює бездіяльність відповідача щодо невиплати йому грошової допомоги до 5 травня зокрема, з 2009 по 2014 рік у розмірі, передбаченому ст.12 Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту».
Як правильно було зазначено судом першої інстанції, спірна виплата є регулярною та виплачується один раз на рік, тому про порушення своїх прав позивач міг дізнатись при отриманні щорічної допомоги до 5 травня у вказаних роках.
Проте, із вимогами про перегляд нарахувань позивач звернувся лише у листопаді 2020 року, тобто із пропуском шестимісячного строку, передбаченого ст. 99 КАС України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року) та ст. 122 КАС України у чинній редакції.
Отримання позивачем 02 листопада 2020 року листа Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради від 29.10.2020 № П-60 про порядок та розмір нарахувань не впливає на переривання установленого процесуального строку та не спростовує обізнаність позивача про розмір виплат та можливе порушення його прав.
Аналогічної правової позиції дотримується також Верховний Суд про що останнім зазначається, у постанові від 06 лютого 2018 року по справі № 607/7919/17, від 16 травня 2018 року по справі № 521/9634/17 та інших.
У зв`язку із чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, позивачем не наведено причин, наявність яких йому перешкоджала оскаржити дії суб`єкта владних повноважень у визначений строк.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду в частині позовних вимог, що стосуються отримання допомоги до 5 травня за 2009-2014 роки, оскільки право у позивача на звернення до суду з адміністративним позовом виникло у відповідні роки виплати допомоги, проте адміністративний позов поданий до суду лише 11 листопада 2020 року, а поважних причин пропуску строку судом не встановлено.
Водночас, колегією суддів не встановлено жодних обставин, які б свідчили про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом в частині позовних вимог, що стосуються отримання ним допомоги до 5 травня за 2020 рік.
Так, колегія суддів зазначає, відповідно до приписів ч. 4 ст. 17-1 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та вищенаведеної правової позиції Верховного Суду, 30 вересня 2020 року - встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Отже, перебіг строку звернення позивача до суду з даним позовом слід обраховувати з 30 вересня 2020 року.
З огляду на зазначене та враховуючи, що відповідна позовна заява подана до суду позивачем у листопаді 2020 року, тобто в межах визначеного КАС України шестимісячного строку, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не повно дослідив матеріали позовної заяви та дійшов передчасного та помилкового висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даною позовною заявою без поважних причин, тому позовна заява підлягає поверненню.  
Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до вимог ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Аналогічна норма закріплена також у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта, що повертаючи позовну заяву в частині позовних вимог, що стосуються отримання ним допомоги до 5 травня за 2020 рік з підстав пропуску позивачем строку на звернення до суду без поважних на те причин, суд першої інстанції порушив норми процесуального права та фактично позбавив позивача гарантованого йому національним та Європейським законодавством права на доступ до правосуддя.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Проте, колегією суддів встановлено, що під час прийняття ухвали про повернення позовної заяви в частині позовних вимог, що стосуються отримання позивачем допомоги до 5 травня за 2020 рік судом першої інстанції не було дотримано вказаних вимог.
Відповідно до ст. 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Отже, з урахуванням того, що доводи позивача викладені в апеляційній скарзі частково спростовують висновки суду першої інстанції, що містяться в оскаржуваній ухвалі Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року про повернення позовної заяви, колегія суддів вважає за необхідне таку ухвалу скасувати в частині позовних вимог, що стосуються отримання позивачем допомоги до 5 травня за 2020 рік та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду у вказаній частині позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 242, 308, 312, 313, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року - скасувати в частині повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції Закону "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 367-XIV від 25.12.1998, тобто у розмірі семи мінімальних пенсій за віком за 2020 рік та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок, нарахування та виплату позивачу недоплаченої суми щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції Закону "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 367-XIV від 25.12.1998, тобто у розмірі семи мінімальних пенсій за віком за 2020 роки. 
Направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду у вказаній частині позовних вимог.
В іншій частині ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді                                                                                О.О. Беспалов

                                                                                          О.М. Ганечко