ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2880/20                                                            Суддя (судді) першої інстанції: В.П. Тимошенко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  11 березня 2021 року                                                                                       м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                              Оксененка О.М.,
суддів:                                                  Лічевецького І.О.,
Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від           26 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Уманського відділу поліції Головного управління в Черкаській області, Центральної атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Апеляційної атестаційної комісії північного регіону Національної поліції України про визнання протиправними та скасування рішення, поновлення на посаді та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Уманського відділу поліції Головного управління в Черкаській області, Центральної атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Апеляційної атестаційної комісії північного регіону Національної поліції України, в якому просив (з урахуванням уточнених позовних вимог): 
- визнати протиправним та скасувати рішення (висновок) Центральної атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у Черкаській області від 27.02.2020 та рішення Апеляційної атестаційної комісії північного регіону Національної поліції України від 17.06.2020 про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області №184о/с від 13.07.2020 про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 (0057257) з посади оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Уманського відділу Головного управління Національної поліції у Черкаській області;
- поновити капітана поліції ОСОБА_1 (0057257) на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Уманського відділу Головного управління Національної поліції у Черкаській області;
- стягнути з Уманського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу. 
Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що висновки атестаційної комісії та апеляційної атестаційної комісії про невідповідність позивача займаній посаді є необґрунтованими та протиправними. 
Відтак, оскільки наказ про звільнення позивача прийнятий на підставі протиправних висновків атестаційної комісії та апеляційної атестаційної комісії, тому останні підлягають скасуванню, а позивача має бути поновлено на посаді з виплатою середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в рішенні атестаційної комісії, не вказано з яких саме підстав комісія дійшла висновку, що позивач займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність, як і не зазначено якими, зокрема, критеріями керувалась атестаційна комісія приймаючи оскаржувана рішення.
Таким чином, рішення атестаційної комісії про невідповідність позивача займаній посаді є неправомірним, що зумовлює й протиправність наказу про звільнення позивача, який прийнято на підставі вказаного рішення, тому вони підлягають скасуванню, а позивач - поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції у Черкаській області зазначило, що відповідачі діяли у межах наданих повноважень та відповідно до чинного законодавства, а отже підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області №460 о/с від 12.11.2018 капітана поліції ОСОБА_1 призначено оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Уманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.
У подальшому, Наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області №523 від 25.02.2020 «Про проведення атестування поліцейських ГУНП» наказано провести атестування поліцейських, які за результатами двох етапів підсумкової перевірки з зазначення рівні службової підготовленості за 2019 навчальний рік не склала заліки з функціональної підготовки для вирішення питання про переміщення за нижчу посаду через службову невідповідність, в. т.ч. позивача.
Із атестаційного листа вбачається, що ОСОБА_1 згідно висновку його керівника займаній посаді відповідає, поряд із тим, за висновком атестаційної комісії від 27.02.2020 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. 
Як наслідок, відповідно до наказу ГУНП в Черкаській області №184 о/с від 13.07.2020 капітана поліції ОСОБА_1 оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Уманського відділу поліції ГУНП в Черкаській області звільнено зі служби в поліції за п.5 (через службову невідповідність) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки атестування та співбесіда позивача були проведені у межах наданих атестаційним комісіям повноважень та у спосіб, який передбачений чинним законодавством, відтак вказане свідчить про правомірність рішення (висновку) атестаційної комісії Національної поліції від 27.02.2020 про невідповідність позивача займаній посаді, рішення (висновку) апеляційної атестаційної комісії Національної поліції від 17.06.2020 про невідповідність позивача займаній посаді, а також наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області №184 о/с від 13.07.2020 про звільнення позивача з займаної посади.
Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовано Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIІI (надалі - Закон №580-VІІІ).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону №580-VІІІ поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Згідно частини першої статті 59 Закону №580-VIII cлужба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Відповідно до статті 57 Закону №580-VIII, атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар`єри.
Атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.
У контексті наведеного та частини другої статті 57 Закону №580-VIII випливає, що атестуванню підлягають лише ті поліцейські, які претендують на вищу посаду або щодо яких вирішується питання про переведення на нижчу посаду. 
Крім того, атестування поліцейського проводиться в разі вирішення питання щодо звільнення поліцейського через службову невідповідність.
При цьому, такі підстави для проведення атестації, як для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, є наслідком виявлення ознак невідповідності поліцейського займаній посаді, зокрема: в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби; метою проведення атестації для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність є вирішення можливості в той чи інший спосіб залишення на службі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв`язку зі службовою невідповідністю виходячи з професійних, моральних і особистих якостей.
Аналогічні норми в частині підстав для атестування містить також пункт 3 розділу І Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 листопада 2015 року №1465 (зі змінами та доповненнями) (надалі - Інструкція №1465).
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами. Порядок проведення атестування поліцейських затверджується Міністром внутрішніх справ України.
З системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що під час атестації перевіряється чи відповідають займаній посаді ділова кваліфікація, рівень знань і навичок, інші суспільно значущі якості поліцейського. Атестація повинна сприяти поліпшенню якісного складу поліцейських, їх ефективному використанню, росту професійної компетентності, підвищенню кваліфікації, посиленню організованості, відповідальності, дисциплінованості. Атестація має здійснюватися на засадах законності, об`єктивності, гласності, колегіальності, неупередженості. 
Отже, атестування поліцейських проводиться на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам.
Пунктом 16 розділу IV Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.2015 № 1465, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18 листопада 2015 р. за № 1445/27890 (далі - Інструкція №1465), передбачено, що атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: повноту виконання функціональних обов`язків (посадових інструкцій); показники службової діяльності; рівень теоретичних знань та професійних якостей; оцінки з професійної і фізичної підготовки; наявність заохочень; наявність дисциплінарних стягнень; результати тестування; результати тестування на поліграфі (у разі проходження).
В частині проведення атестації для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, то метою проведення атестації є вирішення питання про можливість у той чи інший спосіб залишення особи на службі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби через службову невідповідність, виходячи з професійних, моральних і особистих якостей.
Звільнення зі служби через службову невідповідність передбачено пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
З матеріалів справи вбачається, що на виконання вищевказаних норм, Наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області №523 від 25.02.2020 «Про проведення атестування поліцейських ГУНП» наказано провести атестування поліцейських, які за результатами двох етапів підсумкової перевірки з зазначення рівня службової підготовленості за 2019 навчальний рік не склали заліки з функціональної підготовки для вирішення питання про переміщення за нижчу посаду через службову невідповідність, в. т.ч. позивача.
Із атестаційного листа вбачається, що ОСОБА_1 згідно висновку атестаційної комісії від 27.02.2020 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. 
Так, згідно вказаного атестаційного листа, позивач за час проходження служби зарекомендував себе посередньо. Мав низький рівень теоретичної і практичної підготовки. Знаннями нормативної бази, що регламентує службову діяльність поліцейського, володів не в повному обсязі. До виконання своїх службових обов`язків не завжди ставився відповідально, при вирішенні службових питань ініціативи не проявляв. Мав низький рівень працездатності, періодично був відсутнім на роботі через тимчасову непрацездатність.
При цьому, згідно з висновком прямого керівника позивач займаній посаді відповідає.
Крім того, відповідно до розділу III атестаційного листа позивача на тестуванні на загальні навички він отримав 31 бал із 60 можливих та по професійному тестуванні - 35 балів з 60 можливих.
При цьому, у відповідності до протоколу атестаційної комісії № 3/5 від 27.02.2020 членами комісії під час проведення атестації було досліджено декларацію про доходи, послужний список, інформаційну довідку, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», інформацію з відкритих джерел.
Крім того, комісія дослідила зібрані на позивача матеріали та поставила питання, які стосувалися професійної діяльності поліцейського (додаток до протоколу на 1 арк.).
За результатами розгляду матеріалів, проведеної співбесіди та обговорення наявних документів, атестаційною комісією було прийняте рішення більшістю голосів (за - 5, проти - 0), що позивач займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.
Проаналізувавши наведене, колегія суддів зазначає, що висновок Атестаційної комісії від 27.02.2020 щодо невідповідності позивача займаній посаді та необхідність звільнення його через службову невідповідність, прийнято без врахування професійних якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки позивача, не підтверджено належними доказами, отже такий висновок є протиправним.
При цьому, колегія суддів зазначає, що висновки атестаційної комісії щодо невідповідності позивача займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність були прийняті без урахування відповідних обставин та характеристик позивача, оскільки зі змісту атестаційного листа та інших матеріалів, які були предметом дослідження атестаційної комісії, вбачається, що позивач характеризується виключно позитивно. 
Так, згідно службової характеристики позивача від 23.06.2020 позивач за час служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на займаній посаді зарекомендував себе з позитивної сторони, як грамотний фахівець, ініціативний та принциповий працівник.
Крім того, в матеріалах справи не міститься доказів на підтвердження висновку, що позивач має незадовільні показники з критеріїв, встановлених пунктом 16 Розділу ІV Інструкції №1465 в частині неналежного виконання ним посадових обов`язків, здобуття низьких результатів службової діяльності, недостатнього рівня теоретичних знань та професійних якостей чи незадовільної фізичної підготовки.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що атестаційна комісія на момент складання висновків про невідповідність позивача займаній посаді, жодним чином не обговорювали питання можливості переведення його (за згоди позивача) на іншу посаду чи роботу, що відповідає професійному рівню, або направлення позивача на навчання з подальшою (не пізніше ніж через рік) повторною атестацією, чим порушила вимоги статті 13 Закону України «Про професійний розвиток працівників». Протокол атестаційної комісії також не містить мотивів, якими комісія керувалась під час прийняття такого рішення, зокрема, посилань на обставини, що свідчать про небажання змінюватись відповідно до нової структури, відсутність бачення щодо роботи в нових умовах дані, які б свідчили про його низький професійний потенціал, інших обставин, що свідчать про несумісність особи позивача посаді, яку він займає.
З огляду на зазначене та з урахуванням фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що атестування позивача проведено без дотримання вимог чинного законодавства, зокрема Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Пропрофесійний розвиток працівників» та Інструкції №1465, що нівелює наслідки такої процедури, а тому оскаржувані рішення (висновок) Центральної атестаційної комісії ГУНП у Черкаській області від 27.02.2020 та апеляційної атестаційної комісії північного регіону Національної поліції України від 17.06.2020 є протиправними та підлягають скасуванню.
При цьому, колегія суддів зауважує, що оскільки єдиною підставою звільнення позивача зі служби в поліції були результати його атестування, а саме висновок атестаційної комісії ГУНП від 27.02.2020 та рішення апеляційної атестаційної комісії НПУ від 17.06.2020, і вони є протиправними, то таким чином наявні підстави для скасування наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області №184о/с від 13.07.2020 про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 (0057257) з посади оперуповноваженого сектору кримінальної Уманського відділу Головного управління Національної поліції у Черкаській області в частині звільнення позивача зі служби в поліції.
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
На підставі матеріалів справи, колегіяє судді встановлено, що відповідачем не було доведено, що рішення (висновок) Атестаційної комісії прийнято з урахуванням всіх обов`язкових критеріїв, у відповідності до вимог Інструкції №1465 і що за сукупності їх оцінки позивач презентував себе як некваліфікований працівник.
Таким чином, наказ про звільнення позивача зі служби в поліції №184 о/с від 13.07.2020, який має похідний характер від висновку атестації, є протиправним та підлягає скасуванню.
Оскільки нормами Закону України «Про Національну поліцію» не врегульовані питання процедури поновлення на посаді поліцейських, звільнення яких визнано судом незаконним, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України.
Згідно зі статтею 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.
Таким чином, враховуючи встановлення судом факту незаконного звільнення позивача з посади оперуповноваженого сектору кримінальної Уманського відділу Головного управління Національної поліції у Черкаській області 13 липня 2020 року (останній робочий день), то він підлягає поновленню на відповідній посаді з 14 липня 2020 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).
Із пункту 5 вказаного Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).
З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів ОСОБА_1 середньоденний заробіток становить 475,22 грн розрахований виходячи з грошового забезпечення за травень 2020 року у розмірі 14256,70 грн та за червень 2020 року у розмірі 14256,70 грн, при кількості робочих днів за які нараховано грошове забезпечення за травень 2020 року - 19 днів, за червень 2020 року - 20 днів.
Виходячи з наведених величин, судом здійснено розрахунок середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, наступним чином: середньоденна заробітна плата становить 475,22 грн, кількість робочих днів за час вимушеного прогулу становить 166 днів, отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 78   886,52 грн (сімдесят вісім тисяч вісімсотвісімдесят шість грн 52 коп.).
Відповідно до пункті 2 та 3 частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 місяць допустити до негайного виконання.
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Відповідно до частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у статті 3 Конституції України.
Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Як зазначено в п. 4.1    Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004    суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих    Конституцією    та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Враховуючи вищевикладене та фактичні обставини справи, колегія суддів знаходить, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;                            3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року - скасувати та постановити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати рішення (висновок) Центральної атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у Черкаській області від 27.02.2020 та рішення Апеляційної атестаційної комісії північного регіону Національної поліції України від 17.06.2020 про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді;
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області №184о/с від 13.07.2020 про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 (0057257) з посади оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Уманського відділу Головного управління Національної поліції у Черкаській області.
Поновити капітана поліції ОСОБА_1 (0057257) на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Уманського відділу Головного управління Національної поліції у Черкаській області.
Стягнути з Уманського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу у розмірі 78   886,52 грн (сімдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят шість грн 52 коп.) без урахування обов`язкових податків та зборів.
В частині поновлення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 (один) місць у розмірі 9   620,31 (девять тисяч шістсот двадцять грн 31 коп) без урахування обов`язкових податків та зборів допустити негайне виконання судового рішення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                        І.О. Лічевецький

                                                                                          В.П. Мельничук