СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2021 р.                                                                         Справа № 905/980/20  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя  Мартюхіна Н.О. 
при секретарі Голозубовій О.І.,
за участю представників: 
від позивача за первісним позовом – не з`явився;
від відповідача за первісним позовом (апелянта)- Марченко О.В. (особисто),
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи – підприємця Марченко Ольги Вікторівни, Донецька область, смт. Володимирівка, (вх.№3043 Д/2) на рішення господарського суду Донецької області від 05.10.2020р. у справі №905/980/20 (суддя Чернова О.В., ухвалене в м.Харків, час ухвалення судового рішення – не зазначено, дата складення повного тексту – 05.10.2020р.) 
за первісним позовом: Приватного акціонерного товариства “Великоанадольський вогнетривкий комбінат”, Донецька область, смт. Володимирівка,
до відповідача: Фізичної особи – підприємця Марченко Ольги Вікторівни, Донецька область, смт. Володимирівка,
про стягнення суми основного боргу у розмірі 76617,44грн., 6248,64грн. – пені, 709,75грн. – 3% річних та інфляційних витрат – 607,45грн., – 
та за зустрічним позовом: Фізичної особи – підприємця Марченко Ольги Вікторівни Донецька область, смт. Володимирівка,
до відповідача: Приватного акціонерного товариства “Великоанадольський вогнетривкий комбінат”, Донецька область, смт. Володимирівка,
про визнання договору оренди приміщення №юр-266/18 від 01.08.2018р. розірваним з 06.03.2020 року, – 

ВСТАНОВИЛА:

25.05.2020р. Приватне акціонерне товариство “Великоанадольський вогнетривкий комбінат” звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Фізичної особи – підприємця Марченко Ольги Вікторівни про стягнення заборгованості у розмірі 71583,28грн., 64017,44грн. – сума основного боргу, 6248,64грн. – пеня, 709,75грн. – 3% річних та інфляційні витрати – 607,45грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором оренди №Юр-266/18 від 01.08.2018р. у розмірі 64017,44грн., внаслідок чого виникли підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних. 
15.06.2020р. Фізична особа – підприємець Марченко Ольга Вікторівна звернулась до господарського суду Донецької області з зустрічною позовною заявою до Товариства Приватного акціонерного товариства “Великоанадольський вогнетривкий комбінат” про визнання договору оренди приміщення №юр-266/18 від 01.08.2018р. розірваним з 06.03.2020р. 
В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач посилався на неможливість використання орендованого за договором оренди №Юр-266/18 від 01.08.2018р., майна через обставини непереборної сили та відмову позивача у розірванні спірного договору на підставі умов п.8.5. останнього. 
17.08.2020р. Приватним акціонерним товариством “Великоанадольський вогнетривкий комбінат” було подано до господарського суду Донецької області заяву №884 про збільшення розміру позовних вимог в частині суми основного боргу, в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за період з квітня 2019 по липень 2020 включно у розмірі 84183,28грн., з яких 76617,44грн. – сума основного боргу, 6248,64грн. – пеня, 709,75грн. – 3% річних та інфляційні – 607,45грн.
Рішенням господарського суду Донецької області від 05.10.2020р. у справі №905/980/20 (з урахуванням ухвали господарського суду Донецької області від 09.11.2020р.) задоволено частково первісні позовні вимоги Приватного акціонерного товариства “Великоанадольський вогнетривкий комбінат” до Фізичної особи – підприємця Марченко Ольги Вікторівни про стягнення суми основного боргу у розмірі 76617,44грн., 6248,64грн. – пені, 709,75грн. – 3% річних та інфляційних витрат – 607,45грн.; стягнуто з Фізичної особи – підприємця Марченко Ольги Вікторівни на користь Приватного акціонерного товариства “Великоанадольський вогнетривкий комбінат” суму основного боргу у розмірі 76617,44грн., 6248,64грн. – пеня, 708,79грн. – 3% річних та інфляційні витрати – 579,97грн. , а також витрати на оплату судового збору в розмірі 2101,37грн.; відмовлено повністю в задоволенні зустрічних позовних вимог Фізичної особи – підприємця Марченко Ольги Вікторівни до Приватного акціонерного товариства “Великоанадольський вогнетривкий комбінат” про визнання договору оренди приміщення №юр-266/18 від 01.08.2018р. розірваним з 06.03.2020р.
Відповідні висновки місцевого господарського суду в частині задоволення первісних позовних вимог мотивовані тим, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору оренди №Юр-266/18 від 01.08.2018р., а отже наявні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 76617,44грн.
Разом з тим, місцевим господарським судом було здійснено перерахунок заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій та встановлено, що розрахунки є арифметично невірними, у зв`язку із чим, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. 
Крім того, місцевим господарським судом також було відхилено доводи відповідача про неможливість використання орендованого майна внаслідок настання обставин непереборної сили, оскільки згідно пункту 8.4. договору сторона, яка заявила про настання форс-мажорних обставин, повинна надати відповідний документ компетентного органу України, проте, належних доказів настання вказаних обставин матеріали справи не містять.
Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних господарський суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду з вимогою про визнання договору оренди №юр-266/18 від 01.08.2018р. розірваним, позивачем за зустрічним позовом не було зазначено, в чому саме полягає порушення його прав, в свою чергу вимога позивача про визнання спірного договору розірваним не відповідає встановленим законодавством способам захисту, не призводить до поновлення прав позивача, і за своїм змістом спрямована на встановлення юридичного факту, який є елементом правової оцінки спірних правовідносин в контексті заявленого предмету позовних вимог.
Фізична особа – підприємець Марченко Ольги Вікторівна з рішення суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Донецької області від 05.10.2020р. у справі №905/980/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісних позовних вимог, зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Одночасно апелянт звернувся з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Донецької області від 05.10.2020р. у справі №905/980/20.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, а також наданим сторонами доказам та доводам, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення первісних позовних вимог та відповідно відмови в задоволенні зустрічного позову.
Зокрема, апелянт не погоджується з висновком місцевого господарського суду про необґрунтованість доводів апелянта щодо неможливості використання орендованого майна внаслідок настання обставин непереборної сили, оскільки згідно пункту 8.4. договору сторона, яка заявила про настання форс-мажорних обставин, повинна представити відповідний документ компетентного органу України, водночас належних доказів настання вказаних обставин матеріали справи не містять. 
На думку апелянта, обставиною непереборної сили є незаконний арешт майна в кримінальному провадженні стосовно третьої особи Марченко Романа Олексійовича, яке було закрито за відсутності складу кримінального правопорушення. 
Зазначений арешт майна тривав понад рік - 13 місяців, та з цього приводу велись перемовини з представником позивача за первісним позовом. 
Як наслідок непереборної сили обладнання в орендованому приміщенні не могло використовуватись, внаслідок чого були понесені значні збитки, втрачені замовлення на виготовлення продукції, штат, який наймався для виконання робіт так і не зміг приступити до роботи.
Проте, місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки зазначеним обставинам.
Крім того, апелянт не погоджується з розрахунком заборгованості заявленим позивачем за первісним позовом та вважає його необґрунтованим.
Скаржник також вважає необґрунтованою відмову місцевого господарського суду в задоволенні зустрічних позовних вимог з підстав обрання неналежного способу захисту.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.11.2020р. залишено апеляційну скаргу Фізичної особи – підприємця Марченко Ольги Вікторівни без руху в порядку статті 260 Господарського процесуального кодексу України, з тих підстав, що апелянтом не надано суду доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі.
30.11.2020р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду документи на підтвердження усунення недоліків, що стали підставою для залишення апеляційної скарги без руху, а саме: платіжне доручення на підтвердження сплати судового збору (вх.№11790).
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2020р. поновлено Фізичній особі – підприємцю Марченко Ользі Вікторівні строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Донецької області від 05.10.2020р. у справі №905/980/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи – підприємця Марченко Ольги Вікторівни на рішення господарського суду Донецької області від 05.10.2020р. у справі №905/980/20; встановлено сторонам у справі строк до 04.01.2021р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання та призначено справу до розгляду на 11.01.2021р.
04.01.2021р. позивачем за первісним позовом Приватним акціонерним товариством “Великоанадольський вогнетривкий комбінат” подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№04), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду Донецької області від 05.10.2020р. у справі №905/980/20 залишити без змін.
04.01.2020р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх.№36), в якому просить суд розглянути дану справу в режимі відеоконференції; проведення судового засідання в режимі відеоконференції доручити Волноваському районному суду Донецької області (85700, м. Волноваха, вул. Ювілейна, 29).
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.01.2020р. задоволено клопотання апелянта про забезпечення проведення судового засідання у справі №905/980/20 в режимі відеоконференції; ухвалено провести судове засідання призначене на 11.01.2021р. о 15:45год. в режимі відеоконференції в приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: м. Харків, пр. Незалежності, 13, зал судових засідань №105; доручено Волноваському районному суду Донецької області забезпечити проведення відеоконференції 11.01.2021р. о 15:45год. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.01.2021р. оголошено в судовому засіданні перерву до "25" січня 2021р. об 11:30год. 
18.01.2021р. Фізичною особою – підприємцем Марченко Ольгою Вікторівною подано до апеляційного господарського суду заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів, а саме: EasyCon (вх.548).
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.01.2021р. задоволено заяву Фізичної особи – підприємця Марченко Ольги Вікторівни про участь в судовому засіданні по справі №905/980/20, призначеному на "25" січня 2021р. об 11:30 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів представника, який подав вказану заяву; ухвалено провести судове засідання по справі №905/980/20, призначене на "25" січня 2021р. об 11:30год., за участю Фізичної особи – підприємця Марченко Ольги Вікторівни в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів вказаного представника.
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 25.01.2021р. представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду Донецької області від 05.10.2020р. у справі №905/980/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісних позовних вимог, зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Враховуючи, що наявних матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, а також, що відповідач за зустрічним позовом був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційних скаргах доводи апелянтів, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 01.08.2018р. між Приватним акціонерним товариством “Великоанадольський вогнетривкий комбінат” (надалі – орендодавець) та Фізичною особою – підприємцем Марченко Ольгою Вікторівною (надалі – орендар) було укладено договір оренди №юр-266/18 (надалі – договір т.1 а.с.11-13), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування нежитлові приміщення: “будівля механічної майстерні” площею 522кв.м., розташовану за адресою: Донецька обл. Волноваський район, смт. Володимирівка. вул. Руднична 23 б; частина “будівлі автомайстерні” площею 313,30кв.м.. розташовану за адресою: Донецька обл. Волноваський район, смт. Володимирівка. вул. Руднична 23 в. (пункт 1.1. договору).
Разом з приміщеннями орендодавець передає в користування, а орендар приймає обладнання, що знаходиться у приміщеннях, а саме: електромостовий кран - інвентарний номер 40201807, з електродвигуном АО 3/1500 об/хв. (4-190); молот пневматичний кувальний - інвентарний номер 40201871, з електродвигуном 4А 2,2/1500 об/хв.(4-229); електродвигун АИМ 11/150 об/хв. (4-394) (надалі – обладнання) (пункт 1.2. договору в редакції додаткової угоди від 27.05.2019р. т.1 а.с.15).
Згідно з пунктом 2.1. договору, передача приміщення орендареві здійснюється шляхом підписання акту прийому-передачі Додаток №1 до договору. В акті відображається санітарно-технічний стан приміщення.
Відповідно до пункту 3.1. договору, в редакції додаткової угоди від 27.05.2019р., розмір базового платежу орендної плати на місяць складає 4200,00грн. Сума щомісячної орендної плати визначається з базового платежу і експлуатаційних витрат орендодавця. В експлуатаційні витрати входять: електроенергія, водопостачання, інші споживані орендарем у процесі оренди ресурси. Орендна плата за користування обладнанням включена до базового платежу орендної плати за користування приміщеннями. 
За приписами пункту 3.4. договору, орендна плата вноситься орендарем щомісячно не пізніше 5-го числа місяця, за попередній місяць на підставі рахунків орендодавця, які направляються орендарю разом з актом приймання – передачі наданих послуг. 
Розділом 4 договору визначено права та обов`язки сторін. 
Так, зокрема, пунктом 4.2.3 визначено, що орендар зобов`язаний своєчасно вносити орендну плату, відповідно до пункту 3.4. договору.
За несвоєчасну оплату орендної плати, орендар сплачує орендодавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (пункт 7.2. договору). 
Умовами пункту 8.1. договору встановлено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором, якщо це стало наслідком форм-мажорних обставин/обставин непереборної сили та їх наслідків, які безпосередньо впливають на виконання договору.
Пунктом 8.2. договору сторони визначили, що форс-мажорними обставинами/обставинами непереборної сили є надзвичайні і невідворотні обставини, які об`єктивно унеможливлюють виконання Сторонами зобов`язань, передбачених умовами договору обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: війна, в тому числі і не проголошена, загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись, ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, міжнародними санкціями, дії іноземного і внутрішнього ворога, військова мобілізація, військові дії, проведення антитерористичних операцій, дії суспільного ворога, народні хвилювання, акти тероризму, диверсії, піратства, заворушення, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове виключення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень і актами державних органів влади, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, будь-які інші дії третіх осіб прямо або побічно роблять неможливим або обмежують повністю, або частково господарську діяльність сторони, а також обставини викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, епізоотія, сильний шторм, циклон, ураган, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха.
Сторона, для якої склалася неможливість виконання зобов`язань за цим договором в умовах, передбачених в пункті 8.2. цього договору, зобов`язана у строк не більше 10 днів, письмово сповістити, іншу сторону (лист, факс, телекс, телеграф), з подальшим наданням документа, згідно п. 8.4. цього договору.
Сторона, яка заявила про настання форс-мажорних обставин, повинна представити відповідний документ компетентного органу України (пункти 8.3. та 8.4. договору).
За приписами пункту 8.5. договору у разі якщо такі обставини і/або їх наслідки тривають більше ніж 2 (два) місяці, кожна з Сторін має права в односторонньому порядку відмовитися від Договору. В цьому випадку сторонам, яка повністю або частково виконала свої зобов`язання по договору, має право вимагати від іншої сторони виконання зустрічного зобов`язання, а в випадку неможливості виконання, відшкодування прямих витрат, пов`язаних з викладанням зобов`язання за договором.
Не повідомлення або несвоєчасне повідомлення однієї із сторін про неможливість виконання прийнятих на себе зобов`язань, позбавляє сторону права посилатись на будь-яку вищевказану обставину, як на підставу, яка звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань (пункт 8.6 договору).
Цей Договір набуває чинності з моменту підписання та діє протягом 1 (одного) року з моменту передачі приміщень та підписання сторонами акту прийому-передачі. За обопільною згодою Сторін строк дії договору подовжено до 31.07.2020 включно (пункт 5.1. Договору в редакції додаткової угоди від 26.07.2019 року т.1 а.с.17). 

Як зазначав в позовній заяві позивач, на виконання умов пункту 3.4. договору, за період з квітня 2019 по 31.07.2020р. ним було складено та направлено на адресу орендаря платіжні вимоги-доручення та відповідні акти здачі прийняття робіт (надання послуг) розрахунки за які здійснено не було, а саме:
- платіжна вимога-доручення № 0135 від 30 квітня 2019р. на суму 7467,40грн., сплачена не у повному обсязі, залишок боргу складає 298,90 гривен;
Акт № 0135 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.04.19р;
- платіжна вимога-доручення № 0166 від 31 травня 2019р. на суму 6856,49грн.;
Акт № 0166 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.06.19р;
- платіжна вимога-доручення № 0198 від 30 червня 2019р. на суму 4412,14грн.;
Акт № 0198 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.06.19р;
- платіжна вимога-доручення № 0233 від 31 липня 2019р. на суму 4452,25грн.;
Акт № 0233 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.07.19р;
- платіжна вимога-доручення № 0265 від 31 серпня 2019р. на суму 4726,46грн.;
Акт № 0265 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.08.19р;
- платіжна вимога-доручення № 0295 від 30 вересня 2019р. на суму 4699,49грн.;
Акт № 0295 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.09.19р;
- платіжна вимога-доручення № 0329 від 31 жовтня 2019р. на суму 5437,56грн.;
Акт № 0329 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.10.19р;
- платіжна вимога-доручення № 0359 від 30 листопада 2019р. на суму 6014,54грн.;
Акт № 0359 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.11.19р;
- платіжна вимога-доручення № 0401 від 31 грудня 2019р. на суму 5700,79грн.;
Акт№ 0401 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.12.19р;
- платіжна вимога-доручення № 0016 від 31 січня 2020р. на суму 5869,30грн.;
Акт № 0016 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.01.20р;
- платіжна вимога-доручення № 0053 від 29 лютого 2020р. на суму 5846,62грн.;
Акт №0053 здачі – приймання робіт (надання послуг) від 29.02.2020р.; 
- платіжна вимога-доручення № 0086 від 31.03.2020р. на суму 5502,90грн.;
Акт здачі – приймання робіт (надання послуг) – не повернуто орендарю; 
- платіжна вимога-доручення № 0121 від 30.04.2020р. на суму 4200,00грн.;
Акт здачі – приймання робіт (надання послуг) - не повернуто орендарю (т.1 а.с.18-41). 
Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №0135 від 30.04.19р. на суму 6222,83грн., №0166 від 31.05.19р. на суму 5713,74грн., №0198 від 30.06.19р. на суму 3676,78грн., №0233 від 31.07.19р. на суму 3710,21грн., №0265 від 31.08.19р. на суму 3938,72грн., №0295 від 30.09.19р. на суму 3916,24грн., №0329 від 31.10.19р. на суму 4531,30грн., №0359 від 30.11.19р. на суму 5012,12грн., №0401 від 31.12.19р. на суму 4750,66грн., №0016 від 31.01.20р. на суму 4891,08грн., №0053 від 29.02.20р. на суму 4872,18грн., підписані з боку відповідача без жодних зауважень. 
Але, грошові кошти за платіжними вимогами - дорученнями орендарем сплачені не були, у зв`язку із чим, утворилась відповідна заборгованість.

06.03.2020р. орендарем було направлено на адресу орендодавця лист, в якому було повідомлено про розірвання договору оренди відповідно до пункту 8.5. договору внаслідок виникнення обставин непереборної сили, що полягають у протиправному арешті майна із забороною його використання в рамках кримінального провадження №120180506300002027 від 16.11.2018р. за період з 16.11.2018р. по 09.12.2019р. (т.1 а.с.70).
У відповідь на зазначений лист, орендодавцем було повідомлено про відсутність підстав для розірвання договору оренди №юр-266/18 від 01.08.2018р., оскільки належних доказів настання форс-мажорних обставин, а саме сертифіката Торгово-промислової палати України, відповідачем не надано, крім того, відповідачем було порушено умови щодо повідомлення позивача про настання вказаних обставин. Крім того, орендодавцем було повідомлено про те, що орендар не дотримується умов укладеного договору щодо своєчасного проведення розрахунків, у зв`язку із чим вимагав негайного погашення наявної заборгованості (лист від 20.03.2020р. вих.№340 т.1 а.с.71-72).
31.07.2020р. за актом приймання – передачі, орендар повернув, а орендодавець прийняв передані приміщення та обладнання з оренди (т.1 а.с.143). 

Разом з тим, в добровільному порядку орендарем наявну заборгованість сплачено не було, що і стало підставою для звернення 25.05.2020р. Приватного акціонерного товариства “Великоанадольський вогнетривкий комбінат” до господарського суду Донецької області з позовом до Фізичної особи – підприємця Марченко Ольги Вікторівни про стягнення заборгованості у розмірі 71583,28грн., 64017,44грн. – сума основного боргу, 6248,64грн. – пеня, 709,75грн. – 3% річних та інфляційні витрати – 607,45грн. (т.1. а.с.1-58).
15.06.2020р. Фізична особа – підприємець Марченко Ольга Вікторівна також звернулась до господарського суду Донецької області з зустрічною позовною заявою до Товариства Приватного акціонерного товариства “Великоанадольський вогнетривкий комбінат” про визнання договору оренди приміщення №юр-266/18 від 01.08.2018р. розірваним з 06.03.2020р. (т. 1 а.с.65-84).
В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач посилався на неможливість використання орендованого за договором оренди №Юр-266/18 від 01.08.2018р. майна через обставини непереборної сили та відмову позивача у розірванні спірного договору на підставі умов пункту 8.5. останнього. 
17.08.2020р. Приватним акціонерним товариством “Великоанадольський вогнетривкий комбінат” було подано до господарського суду Донецької області заяву №884 про збільшення розміру позовних вимог в частині суми основного боргу, в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за період з квітня 2019 по липень 2020 включно у розмірі 84183,28грн., з яких 76617,44грн. – сума основного боргу, 6248,64грн. – пеня, 709,75грн. – 3% річних та інфляційні витрати – 607,45грн. (т.1 а.с.187-189)
Рішенням господарського суду Донецької області від 05.10.2020р. у даній справі (з урахуванням ухвали господарського суду Донецької області від 09.11.2020р. про виправлення описки) задоволено частково первісні позовні вимоги; відмовлено повністю в задоволенні зустрічних позовних вимог, з підстав викладених вище (т.1 а.с.153-157, 164).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає наступне.
Предметом первісних позовних вимог є вимога Приватного акціонерного товариства “Великоанадольський вогнетривкий комбінат” про стягнення з Фізичної – особи підприємця Марченко Ольги Вікторівни основної заборгованості та штрафних санкцій за договором оренди приміщення №юр-266/18 від 01.08.2018р.

Спірні правовідносини регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, а також - умовами укладеного між сторонами договору оренди приміщення №юр-266/18 від 01.08.2018р.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.
Частиною 1 статті 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.
Згідно з частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів
Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Частиною першою статті 760 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).
Відповідно до статей 627, 628, 629 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов`язковим для виконання кожної із сторін.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших  вимог, що  звичайно ставляться.
Виходячи з аналізу вказаної норми належність виконання зобов`язання є оціночною категорією. Оцінка належності здійснюється на підставі основних критеріїв, встановлених коментованою статтею. Перелік таких критеріїв визначений в порядку пріоритету, отже при визначенні належності слід виходити із того, чи відповідає виконання наведеним критеріям. Критерії належного виконання можна умовно поділити на дві групи: 1) основні критерії; 2) додаткові критерії. 
До основних критеріїв належності виконання можна віднести відповідність виконання умовам договору та вимогам Цивільного кодексу та іншим актам законодавства. Оскільки статтями 9 та 627 Цивільного кодексу України визначено один із загальних принципів договірних правовідносин - принцип свободи договору, для визначення належності виконання зобов`язання перш за все необхідно встановити, чи відповідає виконання умовам укладеного сторонами цивільно-правового договору. 
При цьому не має значення, які це умови - істотні (стаття 638 Цивільного кодексу України), або ті, які сторони узгодили виключно за власною згодою. Якщо умова виконання закріплена у договорі, вона є обов`язковою для сторін та є критерієм належності виконання. До основних критеріїв належності виконання можна віднести також і відповідність виконання вимогам Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства. Такі вимоги діють або якщо сторони не визначили інших правил в договорі, або якщо ці норми є імперативними.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на виконання умов укладеного між сторонами договору оренди приміщення №юр-266/18 від 01.08.2018р. позивачем було передано в оренду відповідача об`єкт нерухомості, а саме: “будівля механічної майстерні” площею 522кв.м., розташовану за адресою: Донецька обл. Волноваський район, смт. Володимирівка. вул. Руднична 23 б; частина “будівлі автомайстерні” площею 313,30кв.м розташовану за адресою: Донецька обл. Волноваський район, смт. Володимирівка. вул. Руднична 23 в.
Разом з приміщеннями орендодавець передає в користування, а орендар приймає обладнання, що знаходиться у приміщеннях, а саме: електромостовий кран - інвентарний номер 40201807, з електродвигуном АО 3/1500 об/хв. (4-190); молот пневматичний кувальний - інвентарний номер 40201871, з електродвигуном 4А 2,2/1500 об/хв.(4-229); електродвигун АИМ 11/150 об/хв. (4-394),
Передача приміщень та обладнання, що знаходиться у відповідних приміщеннях підтверджується актом приймання-передачі майна від 01.08.2018р., який підписано уповноваженими представниками сторін без жодних зауважень (т.1 а.с.14).
Додатковою угодою від 27.05.2019р. до договору оренди №юр-266/18 від 01.08.2018р. було внесено відповідні зміни, зокрема, через відмову від частини орендованих приміщень, пункт 1.1. договору викладено в наступній редакції: 
-“орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування нежитлові припинення: “будівля механічної майстерні” площею 522 кв.м., розташовану за адресою: Донецька обл. Волноваський район, смт. Володимирівка. вул. Руднична 23 б“.
Пункт 1.2. договору також викладено в наступній редакції: 
- “Разом з приміщеннями орендодавець передає в користування, а орендар приймає обладнання, що знаходиться у приміщеннях а саме: електромостовий кран - інвентарний номер 40201807, з електродвигуном АО 3/1500 об/хв. (4-190); молот пневматичний кувальний - інвентарний номер 40201871, з електродвигуном 4А 2,2/1500 об/хв.(4-229); електродвигун АИМ 11/150 об/хв. (4-394) “.
Передача приміщень та обладнання, що знаходиться у відповідних приміщеннях підтверджується актом приймання-передачі майна від 01.06.2019р., який підписано уповноваженими представниками сторін без жодних зауважень (т.1 а.с.16).
З вказаного акту приймання-передачі майна підписаного відповідачем особисто, вбачається, що ФОП Марченко Ольга Вікторівна отримала у користування в повному обсязі об`єкт оренди, претензій не мала, таким чином вказаний акт приймання-передачі є єдиним належним та достовірним доказом, який свідчить про передачу відповідачу в оренду майна визначеного пунктом 1.1 договору.

Колегія суддів також зазначає, що фактично доводи апелянта зводяться до неможливості використання орендованого майна за договором №юр-266/18 від 01.08.2018р., з огляду на виникнення обставин непереборної сили, що полягають у протиправному арешті майна із забороною його використання в рамках кримінального провадження №120180506300002027 від 16.11.2018р. за період з 16.11.2018р. по 09.12.2019р., проте, на підтвердження вказаних обставин, апелянт посилався лише на ухвалу слідчого судді Волноваського районного суду донецької області від 09.12.2019р. у справі №221/8897/18, яка з огляду на предмет спору та предмет доказування у даній справі, не є належними та допустимими доказами у розумінні статей 76 та 77 Господарського процесуального кодексу України.
Так, зокрема, пунктом 8.1. договору сторони погодили, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором, якщо це стало наслідком форм-мажорних обставин/обставин непереборної сили та їх наслідків, які безпосередньо впливають на виконання договору.
Пунктом 8.2. договору сторони визначили, що форс-мажорними обставинами/обставинами непереборної сили є надзвичайні і невідворотні обставини, які об`єктивно унеможливлюють виконання Сторонами зобов`язань, передбачених умовами договору обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: війна, в тому числі і не проголошена, загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись, ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, міжнародними санкціями, дії іноземного і внутрішнього ворога, військова мобілізація, військові дії, проведення антитерористичних операцій, дії суспільного ворога, народні хвилювання, акти тероризму, диверсії, піратства, заворушення, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове виключення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень і актами державних органів влади, ембарго, заборона (обмеження) експорту / імпорту тощо, будь-які інші дії третіх осіб прямо або побічно роблять неможливим або обмежують повністю, або частково господарську діяльність сторони, а також обставини викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, епізоотія, сильний шторм, циклон, ураган, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха.
Сторона, для якої склалася неможливість виконання зобов`язань за цим договором в умовах, передбачених в пункті 8.2. цього договору, зобов`язана у строк не більше 10 днів, письмово сповістити, іншу сторону (лист, факс, телекс, телеграф), з подальшим наданням документа, згідно п. 8.4. цього договору.
Сторона, яка заявила про настання форс-мажорних обставин, повинна представити відповідний документ компетентного органу України (пункти 8.3. та 8.4. договору).

Частиною 3 статті 14 Закону України “Про торгово-промислові палати в Україні“ визначено, що Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб
Відповідно до частини 1 статті 14 – 1 Закону України “Про торгово-промислові палати в Україні“, Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Таким чином, належним доказом на підтвердження наявності обставин непереборної сили, є відповідний сертифікат Торгово-промислова палата України, проте, апелянтом ФОП Марченко Ольгою Вікторівною ані під час розгляду справи місцевим господарським судом ані під час апеляційного перегляду даної справи не було надано відповідного сертифікату, у зв`язку із чим, доводи апелянта щодо неможливості використання орендованого майна не підтверджені належними та допустимими доказами.

З матеріалів справи також вбачається, що 31.07.2020 року за актом приймання – передачі, орендар повернув, а орендодавець прийняв передані приміщення та обладнання з оренди (т.1 а.с.143), проте, зобов`язання з оплати за орендоване майно орендарем виконані не були, підстави для звільнення від їх сплати відсутні.
Враховуючи вищевикладене, що в матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували наявність заборгованості відповідача перед позивачем, приймаючи до уваги недоведеність позиції апелянта щодо відсутності у нього доступу до орендованого майна, судова колегія, перевіривши розрахунки позивача щодо нарахованої заборгованості, погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі в розмірі 76617,44грн. є правомірною та обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 6248,64грн., 3% річних у розмірі 709,75грн. та інфляційних в сумі 607,45грн., колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до  статті 610 Цивільного кодексу України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно вимог статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних та трьох процентів річних входять до складу грошових зобов`язань і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторів та нараховуються незалежно від вини боржника.
Статтею 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання (стаття 611 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України  штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Частинами 1 та 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 2 та 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства; розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі; сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом; розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
У разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).
Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено що, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
За приписами пункту 3.4. договору, орендна плата вноситься орендарем щомісячно не пізніше 5-го числа місяця, за попередній місяць на підставі рахунків орендодавця, які направляються орендарю разом з актом приймання – передачі наданих послуг. 
Пунктом 4.2.3 визначено, що орендар зобов`язаний своєчасно вносити орендну плату, відповідно до пункту 3.4. договору.
За несвоєчасну оплату орендної плати, орендар сплачує орендодавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (пункт 7.2. договору). 
Колегія суддів, перевіривши наданий розрахунок позивача щодо нарахування ним пені, інфляційних та 3% річних, погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог у відповідній частині та відповідно стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 248,64грн., 3% річних у розмірі 708,79грн. та інфляційних в сумі 579,97грн.

Щодо зустрічних позовних вимог Фізичної особи – підприємця Марченко Ольги Вікторівни про визнання договору оренди приміщення №юр-266/18 від 01.08.2018р. розірваним з 06.03.2020р., колегія суддів зазначає наступне.
В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом посилався на неможливість використання орендованого за договором оренди №Юр-266/18 від 01.08.2018р. майна через обставини непереборної сили та відмову позивача у розірванні спірного договору на підставі умов пункту 8.5. останнього. 

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. 
Частиною 1 статті 283, частиною 3 статті 285 Господарського кодексу України та статтями 759, 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном на умовах оренди орендар (наймач) має сплачувати орендну плату.
За загальним правилом, закріпленим у частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами частини 1 статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це іншій стороні за договором (частина 2 статті 188 Господарського кодексу України).

Разом з цим, норми статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України містять перелік способів захисту особистих немайнових або майнового права та інтересів, якими є: визнання права. визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. 
Судова колегія звертає увагу на те, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Наслідком вирішення господарського спору повинно бути відновлення порушеного (невизнаного, оспорюваного) права чи охоронюваного законом інтересу у спосіб, передбачений чинним законодавством.
Проте, як вірно зазначено місцевим господарським судом, звертаючись до суду з вимогою про визнання договору оренди №юр-266/18 від 01.08.2018р. розірваним, позивачем за зустрічним позовом - Фізичною особою – підприємцем Марченко Ольгою Вікторівною не було зазначено в чому саме полягає порушення її прав.
В свою чергу вимога позивача про визнання спірного договору розірваним не відповідає встановленим законодавством способам захисту, не призводить до поновлення прав позивача, і за своїм змістом спрямована на встановлення юридичного факту, який є елементом правової оцінки спірних правовідносин в контексті заявленого предмету позовних вимог.

Судова колегія звертає увагу на те, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду від 14.03.2019 у справі №926/1057/18.
Проте, обраний позивачем спосіб захисту цивільного права не передбачено законом, оскільки він не підпадає під примусове виконання обов`язку в натурі, передбачене пунктом 5 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України.
Звертаючись до суду з вимогою щодо визнання договору розірваним, позивач прагне досягти правової визначеності, тобто прагне підтвердження судом припинення прав орендаря на користування орендованим майном. Водночас відповідно до абзацу 2 частини другої статті 20 Господарського кодексу України у цьому разі належним способом захисту є визнання відсутності права відповідача.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем за зустрічним позовом було обрано неналежний спосіб захисту свого права, у зв`язку із чим, підстави для задоволення зустрічних позовних вимог – відсутні. 

Судова колегія зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Донецької області від 05.10.2020р. у справі №905/980/20 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.
Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи – підприємця Марченко Ольги Вікторівни залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Донецької області від 05.10.2020р. у справі №905/980/20 залишити без змін.
Повний текст постанови складено 26 січня 2021р.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя                                                                    О.В. Плахов

Суддя                                                                                           Т.Д. Геза  

Суддя                                                                                           Н.О. Мартюхіна