ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 березня 2021 року           справа №200/9725/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача: Казначеєва Е.Г., суддів: Геращенка І.В., Міронової Г.М., секретаря судового засідання Ашумова Т. Е., за участю представника відповідача Сенников А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 р. у справі  № 200/9725/20-а (головуючий І інстанції Михайлик А.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-
                                                         ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Донецькій області  (далі - відповідач-1, ГУДПС), в якому просив: визнати протиправною  відмови  у складенні висновку  про повернення надміру сплачених коштів по єдиному внеску з Державного бюджету, яку оформлено листом від 17.09.2020 № 72695/10/05-99-04-30; зобов`язати підготувати висновок про  повернення  надміру сплачених сум з єдиного соціального  внеску в сумі 35  411,46 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок та подання зазначеного висновку для виконання до  відповідного територіального орану Державної казначейської служби України, що здійснює  казначейське обслуговування  відповідних бюджетних коштів та повернення  надміру сплачених  сум податків.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року задоволено частково позовні вимоги, а саме суд: визнав протиправною відмову Головного управління ДПС у Донецькій області у складенні висновку про повернення надміру сплачених коштів по Єдиному внеску з Державного бюджету, що оформлена листом від 17.09.2020 № 72695/10/05-99-04-30; зобов`язав Головне управління ДПС у Донецькій області підготувати висновок про  повернення ОСОБА_1 надміру сплачених сум по єдиному внеску в сумі 35  411,46 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок; стягнув з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати  в сумі 3  860  гривень 40 коп., з яких: витрати по сплаті судового збору в сумі 860 гривень 40 коп. та витрати на правову допомогу - 3000  грн. 00 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач є платником єдиного внесу відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VІ (далі - Закон № 2464-VІ). Позивачу, як фізичній особі-підприємцю, в автоматичному режимі було здійснено нарахування сум єдиного внеску, які були сплачені позивачем у добровільному порядку. Апелянт зазначає, що поверненню підлягає саме надміру та/або помилково сплачені кошти єдиного внеску, а не сплачені відповідно до нарахованих закону зобов`язань. 31.08.2020 позивач звернувся з заявою щодо повернення помилково сплаченого єдиного внеску, проте, в позові просив повернути надміру сплачені кошти. Апелянт наголошує, що кошти щодо яких позивач звернувся з позовом про повернення  не є ані надміру, ані помилково сплаченими. 
Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.
Представник позивача у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, представник відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеною особою, фактичним місцем проживання є: АДРЕСА_1 .
Згідно з випискою  з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців  до державного реєстру 19.12.2001 внесений запис  № 2 2660170000 013296  про реєстрацію позивача фізичною особою-підприємцем. Згідно свідоцтва платника єдиного податку позивач з 01.01.2012 перебуває на спрощеній системі оподаткування зі ставкою податку 5%  з видом діяльності 63.99. надання інших інформаційних послуг, не віднесених до інших угрупувань. Згідно відомостей з ЄДР підприємницьку діяльність ОСОБА_1 припинено19.06.2020.
З трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 вбачається, що позивач в період з 02.07.2012 по 31.03.2020 працював у ПрАТ "Комбінат "Придніпровський". В довідці  ПрАТ "Комбінат "Придніпровський" від 27.08.2020 № 210 зазначено, що дохід  ОСОБА_1 за 2012 рік становить 49 130,91 грн, ЄСВ - 18  266,87 грн; за 2013 рік дохід становить 91  899,08 грн, ЄСВ - 34  164,66 грн; за 2014 рік дохід становить 121 757,10 грн, ЄСВ - 41 841,12 грн; за 2015 рік дохід становить 197 570,16 грн, ЄСВ - 66 865,10 грн; за 2016 рік дохід становить 217  667,45 грн, ЄСВ - 46 927,18 грн; за 2017 рік дохід становить 308 588,85 грн., ЄСВ - 61 546,46 грн, за 2018 рік дохід становить 372 454,46 грн., ЄСВ - 81  939,97 грн, за 2019 рік дохід становить 464 945,78 грн., ЄСВ - 93  833,94 грн, за 2020 рік дохід становить 179 088,63 грн., ЄСВ - 26 879,34 грн. 
В інтегрованій картці позивача за платежем згідно коду класифікації доходів бюджету 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, що обрали спрощену систему оподаткування) станом 31.07.2020 обліковувалася  недоїмка в сумі 35 441,46 грн, що виникла 19.07.2019. Відповідно до наданих відповідачем документів зазначена недоїмка складається з нарахувань  єдиного соціального внеску в мінімальному розмірі, відображеного  ГУ ДПС у Донецькій  області в обліковій картці позивача: 3 квартал 2014 року - 1266,91 грн;  4 квартал 2014 року  - 1267,95 грн; 1 квартал 2015 року - 1267,95 грн; 2 квартал 2015 року - 1267,95 грн; 3 квартал 2015 року - 1323,27 грн; 4 квартал 2015 року - 1434,51 грн; 1 квартал 2016 року-  909,48 гр; 2 квартал 2016 року- 941,16 грн; 3 квартал 2016 року - 957 грн; 4 квартал 2016 року -  990 грн; 1квартал 2017 року -  2112,00 грн; 2 квартал 2017 року -  2112,00 грн; 3 квартал 2017 року -  2112,00 грн; 4 квартал 2017 року - 2112,00 грн; 1 квартал 2018 року - 2457,18 грн; 2 квартал 2018 року - 2457,18 грн; 3 квартал 2018 року - 2457,18 грн; 4 квартал 2018 року - 2457,18 грн;  1 квартал 2019 року - 2754,18 грн; 2 квартал 2019 року - 2754,18 грн.
Згідно квитанцій від 17.08.2020 № 18491-1051-121351612 та №18491-1051-121350775   позивач перерахував кошти в сумі 20  000,00 грн та 15 11,46 грн на рахунок НОМЕР_2 за платежем згідно коду класифікації  доходів бюджету 71040000. 
04.09.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою від 31.08.2020, в якій просив повернути на картковий рахунок помилково сплачені ним кошти в сумі 35411,46 грн. (реквізити: отримувач: Головне управління ДПС у Донецькій області, ЄДРПОУ  43142826, банк отримувача: Казначейство України, МФО  899998, р/р 078999980000355699204000565), що були ним перераховані 17.08.2020 у зв`язку із нездійсненням  ним підприємницької діяльності та  сплату єдиного внеску підприємством-роботодавцем.
17.09.2020 відповідач листом № 72695/10/05-99-04-30 повідомив позивача  про  відсутність підстав для повернення надмірно сплаченого єдиного внеску, оскільки  станом на 16.09.2020  у ІС Податковий блок в ІКП позивача   за кодом платежу  71040000 - єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. тих, що обрали спрощену систему оподаткування  та осіб, що  провадять незалежну професійну діяльність, відсутня переплата в сумі 35411,46 грн. (а.с.24-25)
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України ), самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. 
За пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України, працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.
Згідно з пунктом 63.5 статті 63 ПК України, всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.
Фізичні особи - підприємці та особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з цим Кодексом.
За приписами пункту 65.2 статті 65 ПК України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.
Закон № 2464-VІ, визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Отже, виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина 2 статті 2 Закону № 2464-VI).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктами 3 і 10 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Згідно з абзацом 2 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктами 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VІ установлено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до абзацу 1 пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:
-для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
-для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
-для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Отже, законодавством визначено, що самозайнята особа і підприємства (за найманих працівників які перебувають в трудових відносинах) є окремими платниками єдиного соціального внеску. 
При цьому, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На підставі наведеного можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає ГУ ДПС, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19) та в подальшому підтримана у постановах від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18), від 04.12.2019 у справі №440/2149/19 (ЄДРСР 86203700), від 02.04.2020 у справі №620/2449/19 (ЄДРСР 88575374).
Матеріали справи свідчать, що позивач за період 3 кварталу 2014 по 2 квартал 2019 року був найманим працівником. У цей період роботодавці сплачували за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що не заперечується ГУ ДПС та підтверджується матеріалами справи. 
Згідно відомостей облікової картки сплачені  позивачем  кошти згідно квитанцій  від 17.08.2020 № 18491-1051-121351612 та №18491-1051-121350775 відображені в рахунок погашення недоїмки з ЄСВ виниклої за період з  3 кварталу 2014 по 2 квартал 2019 року.
Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження господарської діяльності судами не встановлено, ГУ ДПС не зазначало про наявні таких обставин, у зв`язку з чим відповідно до частини 1 статті 86 КАС України обставини відсутності у позивача протягом пероду з  3 кварталу 2014 по 2 квартал 2019 року доходу від власної господарської діяльності окремо від доходів, отриманих від ПрАТ "Комбінат "Придніпровський", не підлягають доказуванню.
Отже, встановлених Законом № 2464-VI підстав для сплати позивачем єдиного соціального внеску період  2017-2019 роки не було, у зв`язку з чим визначення позивачу зобов`язань зі сплати єдиного внеску, є протиправним.
Факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби не змінює вищенаведених висновків, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.
Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за неї в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем, яка має право провадити господарську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.
Таким чином, відповідачем безпідставно відображено сплачені позивачем кошти в сумі 35  411,46 грн у серпні 2020 року як сплату зобов`язань з єдиного внеску як фізичної особи-підприємця за період з 3 кварталу 2014 року по 2 квартал 2019 року.
Враховуючи сплату в наведений період ЄСВ за позивача роботодавцем - ПрАТ "Комбінат "Придніпровський" в розмірі, не меншому мінімального соціального внеску, наведені кошти сплачені позивачем в рахунок сплати єдиного соціального внеску, фактично є  надмірно сплаченими позивачем.
За частиною 13 статті 9 Закону № 2464-VI, суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно пункту 2 частини 2 статті 11 Закону № 2464-VI, із страховими коштами, акумульованими на рахунках податкових органів, здійснюються такі операції: повернення платникам єдиного внеску надміру або помилково сплачених сум.
Наказом Міністерства фінансів України 16.01.2016  № 6, відповідно до статей 9, 11 Закону № 2464-VI та підпункту 5 пункту 4 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375, затверджено  Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів (далі - Порядок № 6), який визначає процедуру зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) або повернення платникам, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (далі - Платник), надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску (далі - Кошти).
За пунктом 3 Порядку, надміру сплачені суми єдиного внеску - суми Коштів, які на певну дату зараховані на відповідний рахунок 3719 понад нараховані суми єдиного внеску на таку дату (крім сум авансових платежів, граничний строк сплати яких не настав, сплачених відповідно до абзацу 2 частини 8 статті 9 Закону).
Органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску, його територіальні органи.
Помилково сплачені суми єдиного внеску - суми Коштів, які на певну дату зараховані на невідповідний рахунок 3719 та/або сплачені з рахунку неналежного Платника.
Рахунок 3719 - відповідні небюджетні рахунки за балансовим рахунком 3719 «Рахунок для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування», відкриті в органах Державної казначейської служби України.
Відповідно до пункту 5 Порядку, повернення Коштів здійснюється у випадках: 1) надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на відповідний рахунок 3719; 2) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на невідповідний рахунок 3719; 3) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на рахунок з обліку доходів бюджету; 4) помилкової сплати податкових зобов`язань з податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій та пені, передбачених Податковим кодексом України, на рахунок 3719.
За положенням пункту 6 Порядку, повернення Коштів здійснюється на підставі заяви Платника про таке повернення (далі - Заява).
У випадках, передбачених підпунктами 1, 2 та 4 пункту 5 цього Порядку, Заява подається до органу доходів і зборів, на рахунок якого сплачено Кошти, за формою, визначеною у додатку 1 до цього Порядку.
У випадку, передбаченому підпунктом 3 пункту 5 цього Порядку, заява подається до органу доходів і зборів за місцем обліку помилково сплачених Коштів у довільній формі із зазначенням суми та напряму повернення.
Помилково сплачені суми у випадках, передбачених підпунктами 3 та 4 пункту 5 цього Порядку, підлягають поверненню з урахуванням положень статті 43 Податкового кодексу України та пункту 12 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
У разі надходження Заяви про повернення Коштів, що надміру сплачені страхувальниками, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, Платник додає оригінал або завірену ним копію розрахункового документа (квитанцію, платіжне доручення тощо), що підтверджує сплату Коштів на рахунок 3719
Згідно пункту 7 Порядку №6, у разі надходження Заяви про повернення Коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, у строк не більше ніж десять робочих днів з дати реєстрації Заяви проводить перевірку наданої Платником інформації.
Заява залишається без задоволення у таких випадках: невідповідність Заяви формі, визначеній у додатку 1 до цього Порядку; недостовірність викладеної у Заяві Платника інформації; подання Заяви не за місцем обліку надміру та/або помилково сплачених сум єдиного внеску; наявність у Платника заборгованості зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій.
У разі відмови в задоволенні Заяви про повернення Коштів з рахунку 3719 Платнику єдиного внеску підрозділом органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, надається повідомлення за підписом посадової особи із зазначенням причин відмови.
У разі задоволення Заяви про повернення Коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, передає Заяву з відміткою про підтвердження повернення Коштів до підрозділу органу доходів і зборів, відповідального за ведення обліку платежів та складання звітності.
Підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення обліку платежів та складання звітності, у строк не більше ніж три робочих дні з дня отримання Заяви з відміткою про підтвердження повернення Коштів, на підставі даних інформаційної системи готує висновок за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку (далі - Висновок) та два примірники Реєстру висновків про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску (далі - Реєстр висновків) за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку. Висновки реєструються в журналі обліку висновків про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску за формою згідно з додатком 4 до цього Порядку та протягом одного робочого дня від дати їх реєстрації разом з примірником Реєстру висновків передаються до підрозділу органу доходів і зборів, відповідального за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку.
За положенням пункту 8 Порядку, на підставі Висновку та у строк не пізніше ніж три робочих дні з дня його реєстрації підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку, нижчого рівня оформлює розрахунковий документ на повернення Коштів з рахунку 3719, на який їх було сплачено, та направляє його відповідному управлінню (відділенню) Державної казначейської служби України у районі, районі у місті, місті обласного, республіканського значення (далі - управління (відділення) Казначейства).
Управління (відділення) Казначейства на підставі розрахункового документа органу доходів і зборів нижчого рівня перераховує Кошти за рахунок поточних надходжень за день з відповідного рахунку 3719 на рахунок Платника, зазначений у Заяві, відкритий у банку або органі Казначейства.
Відповідно до п.1 Порядку інформаційної взаємодії Державної фіскальної служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 11 лютого 2019 року № 60,   повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються територіальним органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації про майновий стан і доходи за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку (далі - податкова декларація)), поданої до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.
Згідно з п.5 Порядку, якщо за результатами розгляду заяви підрозділом територіального органу ДФС, що виконує функції з адміністрування відповідного податку, збору, платежу, встановлено правомірність повернення коштів, працівник цього підрозділу вносить до Журналу відмітку про правомірність повернення відповідної суми коштів.
Внесення до Журналу відмітки про правомірність повернення коштів здійснюється не пізніше 18:00: дев`ятого робочого дня до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви у разі повернення платежів, належних державному бюджету; одинадцятого робочого дня до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви у разі повернення платежів, належних місцевим бюджетам, та платежів, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами.
У разі якщо за результатами розгляду заяви правомірність повернення коштів не встановлено, у строки, визначені абзацами 2-4 цього пункту, підрозділ територіального органу ДФС, що виконує функції з адміністрування відповідного податку, збору, платежу, готує та направляє платнику письмове повідомлення з відмовою у поверненні коштів із зазначенням причини такої відмови.
Після внесення до Журналу відмітки підрозділу територіального органу ДФС, що виконує функції з адміністрування відповідного податку, збору, платежу, підрозділ територіального органу ДФС, що виконує функції з погашення боргу, проставляє у Журналі відмітку про наявність або відсутність податкового боргу та правомірність або неправомірність за таких умов повернення коштів (п.6 Порядку).
Формування електронних висновків здійснюється територіальними органами ДФС щодня (крім вихідних, святкових та неробочих днів) з урахуванням календарної черговості розміщення інформації у Реєстрі узгоджених повернень (п.8 Порядку).
Сформовані електронні висновки з накладеними кваліфікованими електронними підписами та кваліфікованими електронними печатками територіальних органів ДФС у строк не пізніше 18:00 шостого робочого дня до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви ДФС в автоматичному режимі надсилає до Казначейства для виконання (п.9 Порядку).
Матеріали справи свідчать, що відповідачем в порушення Закону № 2464, Порядків № 6 та № 60 за результатами розгляду заяви позивача про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань з єдиного соціального внеску відповідний висновок про повернення грошових зобов`язань (єдиного соціального внеску), відповідачем, не був сформований та направлений до  Казначейства
На підставі викладеного, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що порушене право позивача підлягає поновленню шляхом зобов`язання відповідача підготувати висновок про  повернення ОСОБА_1 надміру сплачених сум по єдиному внеску в сумі 35  411,46 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок.
Суд не приймає посилання на те, що позивач звернувся з заявою щодо повернення помилково сплаченого єдиного внеску, проте, в позові просив повернути надміру сплачені кошти, оскільки, як вбачається з листа відповідача, заяву позивача було розглянуто саме як заяву про повернення надмірно сплаченого єдиного внеску.
Суд не приймає посилання апелянта на подання позивачем заяви не встановленого зразку, оскільки наявна в матеріалах справи заява містить всі необхідні реквізити заяви відповідно до встановленої форми. З тексту листа відповідача вбачається, що вказана обставина зазначена відповідачем лише в якості повідомлення. У разі невідповідність заяви формі вона залишається без задоволення, проте, відповідачем було відмовлено в поверненні надміру сплачених коштів за відсутністю підстав. 
Доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін
Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                           ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 р.  у справі  № 200/9725/20-а - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 р.  у справі  № 200/9725/20-а - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 17 березня 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                                         Е.Г.Казначеєв

Судді:                                                                                            І.В. Геращенко

                                                                                                       Г.М. Міронова