ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 р.	Справа № 520/10967/18	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.
представника позивача Нестеренко С.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., м. Харків, по справі № 520/10967/18
          за позовом         ОСОБА_1  
          до        Апеляційного суду Харківської області в особі Ліквідаційної комісії      треті особи         Державна судова адміністрація України ,        Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області 
          про стягнення суми,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до  Апеляційного суду Харківської області в особі Ліквідаційної комісії (далі - відповідач), треті особи - Головне управління державної казначейської служби України в Харківській області, Державна судова адміністрація України, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Апеляційного суду Харківській області щодо недорахування судді Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 1 січня 2014 року по 13 листопада 2018 року;
- стягнути з Апеляційного суду Харківської області в особі Ліквідаційної комісії недоплачену суддівську винагороду за період з 1 квітня 2011 року по 13 листопада 2018 року, включаючи її складові, в загальному розмірі 1083143,09 грн., з утриманням з цієї суми податку на прибуток та військового збору в відповідних розмірах;
- стягнути з Апеляційного суду Харківської області в особі Ліквідаційної комісії недоплачену вихідну допомогу судді, який вийшов у відставку, у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тобто 1095068,20 грн.;
- зобов`язати Апеляційний суд Харківської області в особі Ліквідаційної комісії видати для пред`явлення до Пенсійного фонду нові довідки та розрахунки з урахуванням зазначених донарахувань суддівської винагороди, для приведення розрахунків розміру довічного утримання як судді в відставці.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2019 року задоволено клопотання представника позивача про відмову від позовних вимог; закрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Харківської області в особі Ліквідаційної комісії, треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області, Державна судова адміністрація України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення сум та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Апеляційного суду Харківській області щодо недорахування судді Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 1 січня 2014 року по 13 листопада 2018 року; стягнення з Апеляційного суду Харківської області в особі Ліквідаційної комісії недоплаченої суддівської винагороди за період з 1 квітня 2011 року по 13 листопада 2018 року, включаючи її складові, в загальному розмірі 1083143,09 грн., з утриманням з цієї суми податку на прибуток та військового збору в відповідних розмірах; зобов`язання Апеляційний суду Харківської області в особі Ліквідаційної комісії видати для пред`явлення до Пенсійного фонду нові довідки та розрахунки з урахуванням зазначених донарахувань суддівської винагороди, для приведення розрахунків розміру довічного утримання як судді в відставці.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2019 у задоволенні вказаного адміністративного позову відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2019 року у справі № 520/10967/18 та прийняти постанову, якою задовольнити позов.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що його було звільнено з посади судді в зв`язку з поданням заяви про відставку. Проте, в розрахунку та виплаті вихідної допомоги при звільненні у відставку відповідачем невірно розраховано суму такої допомоги, оскільки відповідач, як суб`єкт владних повноважень, при здійсненні розрахунку та виплати вихідної допомоги при звільненні у відставку, що склала 3 місячних суддівських винагороди за останньою посадою, діяв не на підставі   та не у спосіб, що   передбачений нормами діючого законодавства. Зазначає, має право на отримання при виході у відставку на виплату одноразової вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи  апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 18 вересня 1991 року на підставі рішення 5-ї сесії Харківської обласної Ради народних депутатів від 13 вересня 1991 року був зарахований народним суддею Київського районного народного суду міста Харкова.
Постановою Верховної Ради України "Про обрання суддів" № 2738-III від 20 вересня 2001 року позивача було обрано суддею Київського районного суду міста Харкова безстроково.
В подальшому, на підставі постанови Верховної Ради України "Про обрання суддів"  № 3153-VI від 17 березня 2011 року позивач 01 квітня 2011 року був зарахований в порядку переведення з Київського районного суду міста Харкова до штату Апеляційного суду Харківської області на посаду судді безстроково.
Рішенням Вищої ради правосуддя № 3328/0/15/18 від 01 листопада 2018 року позивача звільнено з посади судді апеляційного суду Харківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку. 
Наказом голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду Харківської області від 12 листопада 2018 року ОСОБА_1 з 13 листопада 2018 року відрахований зі штату цього суду в зв`язку з поданням заяви про відставку та звільненням з посади судді на підставі рішення Вищої ради правосуддя № 3328/0/15/18 від 01 листопада 2018 року.
При цьому, зі змісту вказаного наказу передбачено виплату позивачу грошової компенсації за невикористані відпустки та вихідної допомоги у зв`язку з відставкою в розмірі трьох місячних суддівських винагород.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності на дату виходу позивача у відставку правових підстав для нарахування та виплати вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Стаття 126 Конституції України серед підстав для звільнення судді визначає подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
Частиною 1статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі Закон № 2453-VI), в редакції, що діяла до 01.04.2014 року, визначено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
30 вересня 2016 року набули чинності Закони України від 2 червня 2016 року №1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" та №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів".
Так вказаним Законом від 2 червня 2016 року №1401-VIII викладено у новій редакції певні положення, зокрема пунктом 4 частини шостої визначено, що подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням є підставою для звільнення судді. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 131 у редакції цього Закону рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя.
Згідно ч.3 ст. 116 Закону України № 1402-VIII заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до Вищої ради правосуддя, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
Згідно із пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 1401-VIII з дня набрання чинності цим Законом призначення, припинення повноважень та звільнення суддів здійснюється відповідно до Конституції України з урахуванням внесених цим Законом змін.
Отже, чинним на час виникнення спірних відносин законодавством визначений порядок реалізації права судді на звільнення у зв`язку з відставкою, яке починається з подання суддею відповідної заяви і закінчується прийняттям відповідного рішення про звільнення з посади судді, яка набирає чинності з моменту його прийняття.
Колегія суддів зазначає, що реалізація позивачем його права на звільнення у зв`язку з відставкою відбулась в момент прийняття Вищою радою правосуддя відповідного рішення 01.11.2018 року.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.136 Закону № 2453-VI в редакції, яка була чинна до 1 квітня 2014 року, судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
Однак, Законом України від 27 березня 2014 року №1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України", який набрав чинності 01 квітня 2014 рок, внесено зміни до Закону № 2453-VI, шляхом виключення статті 136 цього Закону.
 Статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Відповідно до частини першої статті 143 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів зазначає, що Закон № 2453-VI у редакції, чинній на момент прийняття рішення про звільнення позивача з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку, не містить положень щодо виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові  від 23.01.2019 року у справі №820/1923/17, від 01.04.2020 року у справі № 826/3715/17, від 16.09.2020 року у справі №826/3337/17.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у випадку, що розглядається, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Вищою радою юстиції рішення про звільнення позивача з посади судді.
Таким чином, у відповідача були відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу вихідної допомоги судді у розмірі 10 місячних заробітних плат.
При цьому, колегія суддів враховує, що в рішенні від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів та не має постійного характеру.
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача у справі.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2019 року у справі №520/10967/18 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2019 року по справі № 520/10967/18  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.О. Кононенко    Н.С. Бартош   	
Повний текст постанови складено  29.01.2021 року