ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 р.	Справа № 520/17820/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Рєзнікової С.С. ,  Мельнікової Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.
представника позивача Белокриницького А.О., 
відповідача Кудряшова Д.В., 
представника відповідача Кім Д.І., 
третьої особи Родіна Г.В. 
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 22.01.21 року по справі № 520/17820/2020
          за позовом             ОСОБА_2  
          до            Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича      третя особа             Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області  Родін Геннадій Вікторович 
          про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_2 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича, третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Родін Геннадій Вікторович, в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича від 29.10.2020 про стягнення з боржника основної винагороди по виконавчому провадженню ВП №63450189.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що постанова приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича від 29.10.2020 про стягнення з боржника основної винагороди по виконавчому провадженню ВП №63450189 є протиправною та необґрунтованою, зважаючи на те, що сума заборгованості в примусовому порядку на користь ОСОБА_3 не стягнута, а сплачена позивачем добровільно. Будь-які дії відповідача в межах виконавчого провадження ВП №63450189 не є належними заходами примусового виконання судового рішення в розумінні норм законодавства, оскільки не призвели до фактичного стягнення заборгованості з боржника. Отже відсутні підстави для стягнення з боржника на користь приватного виконавця основної винагороди по виконавчому провадженню ВП №63450189, тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню в судовому порядку.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що кошти у розмірі 1516828,22 грн. не було стягнуто з ОСОБА_2 безпосередньо приватним виконавцем Кудряшовим Д.В. у виконавчому провадженні, оскільки ОСОБА_2 вжито заходи щодо виконання виконавчого листа від 23.09.2020 добровільно та в повному обсязі сплачено на рахунок стягувача.
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що оскільки на час відкриття виконавчого провадження відомості про виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у приватного виконавця були відсутні, отже приватним виконавцем правомірно одночасно з відкриттям виконавчого провадження визначено суму основної винагороди та 29.10.2020 винесено постанову про стягнення з боржниква основної винагороди по виконавчому провадженню ВП № 63450189. 
Відповідно до заперечення на відзив на апеляційну скаргу, представник позивача зазначає, що сума 1516828,22 грн. не була стягнута з ОСОБА_4 безпосередньо приватним виконавцем Кудряшовим Д.В. у виконавчому провадженні ВП № 63450189, не була зарахована на рахунок приватного виконавця Кудряшова Д.В. і в подальшому перерахована ним у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки. Отже, приватний виконавець Кудрящов Д.В. не вчинив жодних заходів, які призвели, або могли б призвести до виконання ОСОБА_2 виконавчого листа від 23.09.2020.
В судовому засіданні представник позивача просив рішення суду першої інстанції скасувати, з підстав наведених в апеляційній скарзі та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Третя особа в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. від 29.10.2020  відкрито виконавче провадження ВП №63450189 з примусового виконання виконавчого листа №639/4342/18, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова 16.10.2020 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 16 липня 2016 року в загальній сумі 1516828,22 грн., за яким боржником є ОСОБА_2 , а стягувачем ОСОБА_3 .
Також, 29.10.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. в рамках ВП №63450189 винесені постанови, зокрема: постанову про стягнення з боржника основної винагороди; постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; постанову про арешт коштів боржника; постанову про арешт майна боржника.
Також, 30.10.2020  приватним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" постановою приватного виконавця Кудряшова Д.В. від 16.11.2020 закінчено виконавче провадження ВП №63450189 з примусового виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Харкова №639/4342/18 за клопотанням стягувача ОСОБА_3 від 16.11.2020, в якому повідомлено про отримання нею 11.11.2020 від ОСОБА_2 коштів в сумі 1516828,22 грн., сплачених на виконання рішення суду по справі №639/4342/18. Крім того, припинено чинність арешту майна та коштів боржника згідно постанов від 29.10.2020, розшуку майна боржника згідно постанови від 30.10.2020, винесених в рамках ВП №63450189.
Також, на підставі постанови приватного виконавця Кудряшова Д.В. № 63450189 від 29.10.2020, приватним виконавцем Родіним Г.В. винесено постанову від 16.11.2020 про відкриття виконавчого провадження ВП 63636115, якою постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. основної винагороди приватного виконавця у розмірі 151682,82 грн.
Не погодившись з постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. від 29.10.2020 про стягнення з боржника основної винагороди по виконавчому провадженню ВП №63450189, позивач оскаржив її до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону України від 02 лютого 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом п. 1 ч.2 ст.18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Статтею 42 Закону № 1404-VIII встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця: авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Частиною третьою статті 45 Закону № 1404-VIII визначено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Приписами ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Частинами 1, 2, 3, 4, 5 статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" № 1403-VIII встановлено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 643 "Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця" (далі - Порядок № 643).
Пунктом 4 Порядку № 643 встановлено, що фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково та виконавчого документа немайнового характеру в повному обсязі в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII, якщо за такими документами стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.
Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII, одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 03 березня 2020 року у справі №260/801/19, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Матеріалами справи встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. від 29.10.2020 відкрито виконавче провадження ВП №63450189 з примусового виконання виконавчого листа №639/4342/18, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова 16.10.2020 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 16 липня 2016 року в загальній сумі 1516828,22 грн., за яким боржником є ОСОБА_2 , а стягувачем ОСОБА_3 .
Також, 29.10.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. в рамках ВП №63450189 винесено постанови, зокрема: постанову про стягнення з боржника основної винагороди; постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; постанову про арешт коштів боржника; постанову про арешт майна боржника.
В подальшому, на підставі постанови приватного виконавця Кудряшова Д.В. № 63450189 від 29.10.2020, приватним виконавцем Родіним Г.В. винесено постанову від 16.11.2020 про відкриття виконавчого провадження ВП 63636115, якою постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. основної винагороди приватного виконавця у розмірі 151682,82 грн.
16.11.2020 стягувачем ОСОБА_3 повідомлено відповідача, що нею 11.11.2020 від ОСОБА_2 отримано кошти в сумі 1516828,22 грн., сплачені на виконання рішення суду по справі №639/4342/18.
В позовній заяві та апеляційній скарзі позивач зазначає, що після того, як 10.11.2020 він дізнався з Єдиного реєстру боржників про відкриття виконавчого провадження ВП №63450189 з примусового виконання виконавчого листа №639/4342/18, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 16.07.2016 в сумі 1516828,22 грн., він наступного дня добровільно виконав рішення суду перерахувавши вказану суму ОСОБА_3 , згідно квитанції від 11.11.2020 року. Отже, на його думку, приватний виконавець не вчиняв в межах ВП №63450189 заходів, спрямованих на примусове виконання вказаного судового рішення, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з нього на користь приватного виконавця основної винагороди по виконавчому провадженню ВП №63450189.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. 
Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Матеріалами справи встановлено, що супровідним листом від 29.10.2020 приватним виконавцем рекомендованою кореспонденцією надіслано на адресу ОСОБА_2 постанову про відкриття виконавчого провадження №63450189 від 29.10.2020. Копія супровідного листа та фіскальний чек містяться в матеріалах справи.
В інформації з  офіційного сайту Укрпошти зазначено, що вказане відправлення за трек - номером 6100353382450 отримано 02.11.2020. 
Однак, відповідно до листа заступника директора філії з розвитку мережі "Укрпошти" від 08.02.2021 № 21-06/35 зазначено, що 30.10.2020 рекомендований лист 6100353382450 повернутий відправнику Кудряшову Д.В. та проведено його особисте вручення останньому 02.11.2020.
Отже, твердження ОСОБА_2 , що він не отримував постанови про відкриття виконавчого провадження №63450189 від 29.10.2020 з виконання рішення суду по справі №639/4342/18 та не був обізнаний про відкриття вказаного виконавчого провадження знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що вказані суми не були стягнуті з боржника безпосередньо приватним виконавцем у виконавчому провадженні, не були зараховані на рахунок приватного виконавця та в подальшому перераховані ним у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки, як це передбачено частиною першою та третьою статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до яких грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця та перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки, відтак наявні підстави для скасування спірної постанови та задоволення позовних вимог.
Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 20.10.2020 по справі № 640/13697/19, яка враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Не врахування судом першої інстанції зазначених обставин, призвело до неправильного вирішення справи, а відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до положень ст. 317 КАС України з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2  задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 року по справі № 520/17820/2020  скасувати.
Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича, третя особа приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Родін Геннадій Вікторович про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича від 29.10.2020 про стягнення з боржника основної винагороди по виконавчому провадженню ВП №63450189.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.О. Бегунц	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.С. Рєзнікова    Л.В. Мельнікова   	
Повний текст постанови складено  22.03.2021 року