ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" січня 2021 р.           Справа№ 911/420/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шаптали  Є.Ю.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Яковлєва М.Л. 

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 

на рішення Господарського суду Київської області від 14.05.2020 (повний текст рішення складено 14.05.2020) у справі  №911/420/20 (суддя Рябцева  О.О.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Борівське" Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України

про стягнення 4  167,14 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Державного підприємства "Дослідне господарство "Борівське" Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України про стягнення 3051,43 грн. пені, 178,00 грн.   3% річних та 937,71 грн. інфляційних втрат, всього 4167,14 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач несвоєчасно здійснював оплату за переданий позивачем природний газ відповідно до укладеного між ними договору купівлі-продажу природного газу № 2637/15-ТЕ-17 від 25.02.2015 р. та не виконав зобов`язання у строк, визначений договором, чим порушив п. 6.1 Договору, у зв`язку з чим позивач, посилаючись на п. 7.2 договору та ст. 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути 3051,43 грн. пені, 178,00 грн. 3% річних та 937,71 грн. інфляційних втрат, всього 4167,14 грн.
Рішенням Господарського суду Київської області від 14.05.2020 у справі  №911/420/20 у задоволенні позову Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Державного підприємства "Дослідне господарство "Борівське" Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України про стягнення 3051,43 грн. пені, 178,00 грн.  3% річних та 937,71 грн. інфляційних втрат відмовлено повністю.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач заборгованість за зобов`язаннями січня 2015р., лютого 2015р., березня 2015р., квітня 2015р., жовтня 2015р., листопада 2015р. та грудня 2015р. погасив до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", а саме останній платіж був здійснений відповідачем 01.03.2016 р. за зобов`язаннями грудня 2015 р. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем неправомірно нараховано відповідачу пеню, 3% річних та інфляційні втрати, а тому заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 3051,43 грн пені, 178,00 грн 3% річних та 937,71 грн інфляційних втрат задоволенню не підлягають.
Не погоджуючись з винесеним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 14.05.2020 у справі   №911/420/20 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, порушив та неправильно застосував норми матеріального права, зокрема положення Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». 
Позивач вважає, що оскільки матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, то застосування приписів частини 3 статті 7 згаданого закону є неправомірним.
На думку скаржника, судом не враховано правову позицію Вищого господарського суду України щодо обов`язковості включення до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, викладену в ряді постанов, перелік яких наводить скаржник в тексті апеляційної скарги.
11.06.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю.,   судді: Куксов В. В., Яковлєв М. Л.
Ухвалою   Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2020 у справі №911/420/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"   на рішення Господарського суду Київської області від 14.05.2020 у справі   у даній справі.
Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення   та встановлено строки на їх подання. 
Розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"   на рішення Господарського суду Київської області від 14.05.2020 у справі №911/420/20 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/2585/20 від 18.08.2020, у зв`язку з перебуванням судді Куксова В. В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М. Л., Поляк О. І.
Ухвалою    Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 14.05.2020 у справі №911/420/20 прийнято до провадження визначеним складом колегії суддів.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/4064/20 від 27.10.2020, у зв`язку з перебуванням судді Поляк О. І. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко А. І.,   Яковлєв М. Л.
Ухвалою    Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 14.05.2020 у справі №911/420/20 прийнято до провадження визначеним складом колегії суддів.
Відповідач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Одночасно, з матеріалів справи вбачається, що про відкриття апеляційного провадження відповідач повідомлений належним чином, оскільки відповідну ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2020 отримав 23.06.2020, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №0411631455603. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що головуючий суддя Шаптала Є.Ю. перебував на лікарняному з 17.12.2020 по 31.12.2020 та у відпустці з 04.01.2021 по 06.01.2021.
Відповідно до ч. ч. 1, 3   ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України)   у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Так, згідно ч. 13   ст. 8 ГПК України   розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 3   ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25.02.2015р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Державним підприємством "Дослідне господарство "Борівське" Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України" (покупець) було укладено договір № 2637/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу (надалі - договір) (а.с. 10-15).
Згідно з п. 1.1 договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 р. природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТЗЕД 2711210000, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.
Відповідно до п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.
Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що продавець передає покупцеві у період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ в обсязі до 30,0 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м): січень - 5,0; лютий - 5,0; березень - 4,0; квітень - 3,0; травень - 0; червень - 0; липень - 0; серпень - 0; вересень - 0; жовтень - 4,0; листопад - 4,0; грудень - 5,0.
Відповідно до п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.
У подальшому в договір № 2637/15-ТЕ-17 від 25.02.2015р. купівлі-продажу природного газу було внесено зміни додатковими угодами № 1 від 20.03.2015р., № 2 від 20.07.2015р., № 3 від 30.07.2015р., № 4 від 15.10.2015р., № 5 від 25.11.2015р., відповідно до яких, зокрема, змінювалась редакція пункту 5.2 статті 5 «Ціна газу», зокрема:
- додатковою угодою № 1 від 20.03.2015 р. до договору сторони погодили, що з 01.04.2015 р. до сплати за 1000 куб. м природного газу всього з ПДВ - 2994,30 грн (а.с.16);
- додатковою угодою № 2 від 20.07.2015 р. до договору сторони погодили, що з 01.07.2015 р., з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки, тарифів на транспортування природного газу розподільними та магістральними трубопроводами, до сплати за 1000 куб. м природного газу всього з ПДВ - 2994,30 грн (а.с. 17);
- додатковою угодою № 3 від 30.07.2015 р. до договору сторони погодили, доповнити п. 6.3 статті 6 «Порядок та умови проведення розрахунків» абзацами, що стосуються порядку зарахування коштів, що надійшли від покупця (а.с. 18);
- додатковою угодою № 4 від 15.10.2015 р. до договору сторони погодили, що з 01.10.2015 р., з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки, тарифів на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами, до сплати за 1000 куб. м природного газу всього з ПДВ - 2994,30 грн (а.с.19);
- додатковою угодою № 5 від 25.11.2015 р. до договору сторони погодили, викласти з 01.12.2015 банківські реквізити продавця в статті 12. «Адреса та реквізити сторін» в іншій редакції (а.с.20).
Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. ( п. 6.1 договору).
У п. 6.4 договору сторони домовились: у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного покупцем: у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу погашається основна сума боргу.
Згідно з п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
Строк, у межах якого сторони можуть звертатися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років ( п. 9.3 договору).
Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2015 р. і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (розділ 11 договору).
Так, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу. 
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
На виконання умов договору позивач за період з січня 2015 року по квітень 2015 року та за період з жовтня 2015 року по грудень 2015 року передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 35 650,25 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 28.02.2015р. на суму 4 778,59 грн., від 28.02.2015 р. на суму 4647,67 грн., від 31.03.2015 р. на суму 3796,68 грн., від 30.04.2015 р. на суму 1197,72 грн., від 31.10.2015 р. на суму 1048,01 грн., від 30.11.2015 р. на суму 7186,32 грн., від 31.12.2015 р. на суму 12995,26 грн. (а.с. 21-27).
У свою чергу, на виконання умов договору відповідачем сплачено: 
- 02.03.2015 р. - 4778,59 грн. за актом приймання-передачі від 28.02.2015 р. (за зобов`язаннями січня 2015 р.); 
- 22.10.2015 р. - 9642,07 грн., з яких 4647,67 грн. за актом приймання-передачі від 28.02.2015 р. (за зобов`язаннями лютого 2015 р.), 3796,68 грн. за актом приймання-передачі від 31.03.2015 р. (за зобов`язаннями березня 2015 р.), 1197,72 грн. - за актом приймання-передачі від 30.04.2015 р. (за зобов`язаннями квітня 2015 р.); 
- 24.12.2015 р. - 7186,32 грн., з яких 1048,01 грн. за актом приймання-передачі від 31.10.2015 р. (за зобов`язаннями жовтня 2015 р.), 6138,31 грн. за актом приймання-передачі від 30.11.2015 р. (за зобов`язаннями листопада 2015 р.); 
- 13.01.2016 р. - 12995,26 грн., з яких 1048,01 грн. за актом приймання-передачі від 30.11.2015 р. (за зобов`язаннями листопада 2015 р.), 11947,25 грн. за актом приймання-передачі від 31.12.2015 р. (за зобов`язаннями грудня 2015 р.); 
- 01.03.2016 р. - 1048,01 грн. за актом приймання-передачі від 31.12.2015 р. (за зобов`язаннями грудня 2015 р.) (а.с. 29). 
Отже, з наведеного вбачається, що відповідач за отриманий в січні, лютому, березні, квітні, жовтні, листопаді та грудні 2015 року природний газ розрахувався в повному обсязі, проте з порушенням строку оплати, встановленого п. 6.1 договору.
Звертаючись до суду з позовом, позивач з огляду на несвоєчасну оплату отриманого в січні, лютому, березні, квітні, жовтні, листопаді та грудні 2015 року природного газу, просить стягнути з відповідача 3051,43 грн. пені, 178,00 грн. 3% річних, нарахованих на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо з урахуванням дат виникнення заборгованості за загальний період з 17.02.2015 р. по 29.02.2016 р. 
Також позивач просить стягнути з відповідача 937,71 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за актами приймання-передачі природного газу від 28.02.2015р. за період з квітня 2015р. по жовтень 2015р., від 31.03.2015р. за період з травня 2015р. по жовтень 2015р., від 30.04.2015р. за період з червня 2015р. по жовтень 2015р., від 31.12.2015р. за період з лютого 2016р. по березень 2016р., з урахуванням дат виникнення заборгованості.
Судом досліджено, що 30.11.2016р. набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 р., яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення. 
Відповідно до статті 1 вказаного вище Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону є: кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Як вже зазначалось, відповідно до п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії. 
Частиною першою статті 3 цього Закону встановлено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 р. № 93 затверджено "Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром", яким визначені дані реєстру про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 1 січня 2016 року заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 1 липня 2016 року.
Водночас, факт включення чи не включення відповідача до даного реєстру не входить до предмета доказування у даній справі, оскільки не впливає на вирішення даного спору з огляду на наступне.
Частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016 р.), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому застосування приписів частини 3 статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.
Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 22.03.2018 р. у справі № 914/123/17 та у постанові від 03.04.2018 р. у справі № 904/11325/16.
Так, як вбачається із матеріалів справи, заявлені до стягнення з відповідача 3% річних та пеня були нараховані позивачем на заборгованість відповідача за зобов`язаннями січня 2015 р., лютого 2015 р., березня 2015 р., квітня 2015 р., жовтня 2015 р., листопада 2015 р. та грудня 2015 р., а заявлені до стягнення інфляційні втрати на заборгованість відповідача за зобов`язаннями лютого 2015 р., березня 2015 р., квітня 2015 р. та грудня 2015 р. 
Однак, відповідач заборгованість за зобов`язаннями січня 2015 р., лютого 2015 р., березня 2015 р., квітня 2015 р., жовтня 2015 р., листопада 2015 р. та грудня 2015 р. погасив до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", а саме - останній платіж був здійснений відповідачем 01.03.2016 р. за зобов`язаннями грудня 2015 р.
Отже, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції що позивачем неправомірно нараховано відповідачу пеню, 3% річних та інфляційні втрати, а тому - заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 3051,43 грн. пені, 178,00 грн. 3% річних та 937,71 грн. інфляційних втрат задоволенню не підлягають.
Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання позивача у апеляційній скарзі, що оскільки відповідач не включений до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, він не є учасником процедури врегулювання заборгованості згідно із   Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», з огляду на таке.
Як було зазначено раніше, враховуючи приписи ст.ст. 1, 2, 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» та п. 14 Порядку ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 суд приходить до висновку, що частина 3   статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»   є нормою прямої дії, її застосування не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності цим Законом. Зокрема, реалізація цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. 
Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №905/299/18, від 05.08.2019 у справі №927/934/18, від 18.09.2019 у справі №920/102/19.
Посилання скаржника, на судову практику Вищого господарського суду України, з вказівкою на постанови у справах № 910/15010/16, №910/16766/13, №914/2851/16, №922/1110/15, №908/3125/16, №922/4355/14, №908/2114/16, №910/17076/16, №914/1111/16, №912/3303/16, №927/1442/15, №910/15873/13, №917/348/16, №911/3951/16, №911/3951/16 колегія суддів вважає недоречним, оскільки за висновками Великої палати Верховного суду, викладених у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступив Верховний Суд, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, тобто ту, яку застосував суд апеляційної інстанції у даній справі.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши вищенаведені обставини, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Київської області від 14.05.2020 у справі №911/420/20.  
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Київської області від 14.05.2020 у справі №911/420/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 14.05.2020 у справі №911/420/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 14.05.2020 у справі №911/420/20 - залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".
4. Матеріали справи № 911/420/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Шаптала 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                М.Л. Яковлєв