УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/6815/20 Головуючий у 1-й інст. Стрілецька О. В. 
Категорія 70 Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді: Миніч Т.І. 
суддів:                          Микитюк О.Ю., 
Павицької Т.М. 
секретаря
судового засідання Пеклін Л.О. 
з участю сторін 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 17 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Стрілецької О.В.
у цивільній справі №295/6815/20 за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1   про стягнення додаткових витрат на дітей, -
в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом. Просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітніх дітей в сумі 27716,68 грн., які складаються з половини вартості вже понесених позивачем витрат на придбання: кларнета вартістю 7320,00 грн; 6 тростинок для кларнета, вартістю 468,00 грн; придбання одягу та взуття для заняття танцями сином  ОСОБА_3 вартістю 2450,00 грн. та 2800,00 грн.- плата за відвідування танцювальної школи; придбання окулярів для сина  ОСОБА_4 вартістю 2782,00 грн; 2255 грн. – витрати на придбання спеціального взуття та устілок для сина  ОСОБА_4 , його лікування у лікаря-стоматолога – 2250,00 грн., витрати на його ж лікування – 686,68 грн.; 1621,68 грн – витрати на лікування сина  ОСОБА_3 ; витрат для нормального розвитку дітей під час шкільного процесу в сумі 10200 грн.; а також очікуваних витрат: для придбання тростинок для кларнета на суму 312,00 грн.; кейса для кларнета вартістю 1550,00 грн; пюпітри вартістю 550,00 грн – для заняття музикою сином ОСОБА_4 ; придбання окулярів для ОСОБА_4 у 2020 році - 1500,00 грн.; витрат на новий навчальний рік 2020-2021 на двох дітей в сумі 12000,00 грн.; для придбання велосипедів для двох дітей на суму 7000,00 грн. В обґрунтування поданого позову зазначала, що сторони перебували у шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 16.02.2016 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після розірвання шлюбу діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Згідно рішення Ружинського районного суду Житомирської області №291/851/17 від 20.11.2017 року, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, протягом 2017-2020 років вона понесла додаткові витрати на потреби дітей на загальну суму 32833, 36 грн. та очікує понести 22600,00 грн., що разом становить 55433,36 грн. Вона неодноразово повідомляла відповідача про необхідність його участі у додаткових витратах на утримання дітей, які пов`язані з розвитком їх індивідуальних здібностей, заняттям музикою, танцями, лікуванням дітей, які мають хронічні захворювання. Однак він жодного разу не надав будь-якої допомоги та не відреагував на письмові звернення позивача. Позивач вважає, що відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах, які вже понесені нею та які вона очікує понести, що складаються з Ѕ частини таких витрат, що становить 27716,68 грн.
Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 17 листопада  2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1   на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання неповнолітніх дітей – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у сумі 13116,68 грн.
В задоволенні решти вимог позову – відмовлено.
Стягнуто з  ОСОБА_1   на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн. 
У поданій апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить вказане рішення суду в частині стягнення коштів на зайняття дітьми музикою та танцями скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову за безпідставністю. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вважає, що докази, зокрема, товарні чеки на придбання кларнета вартістю 7320,00 грн.; 6 тростинок до нього вартістю 78,00 грн. кожна; кейса для кларнета вартістю 1550,00 грн. та пюпітра вартістю 550,00 грн. підтверджують лише факт придбання позивачкою всього необхідного для зайняття одного сина музикою, а іншого сина – танцями і в жодному разі не доводять того, що ці додаткові витрати на дітей викликані особливими обставинами. Тобто, такий висновок суду не відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 31.01.2019 року у справі №205/4622/16-ц. Таким чином, всі супутні витрати пов`язані із заняттям танцями та музикою і понесені позивачкою (членські внески, придбання відповідного взуття тощо) хоча і є додатковими витратами, однак не відносяться до таких, що викликані особливими обставинами. 
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Із матеріалів справи вбачається, що у шлюбі у сторін народилися діти:  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 66-67).
Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 16.12.2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 розірвано (а.с. 65)
15.04.2017 року ОСОБА_7 змінила ім`я на ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 від 15.04.2017 року (а.с. 68).
Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 22 серпня 2017 року змінено розмір аліментів, присуджених до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  згідно рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 07 вересня 2016 року  з 1/3 частки всіх видів заробітку(доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину - на  1/3 частки всіх видів заробітку(доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, до повноліття дітей.
З наданих позивачем доказів вбачається, що вона 28.02.2020 року та 20.03.2020 року надсилала відповідачу листи з проханням компенсувати їй Ѕ частину додаткових витрат на утримання дітей, які були отримані відповідачем (а.с. 99-105), однак добровільно компенсація таких витрат відповідачем не здійснена.
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплаченого доходу, у першому та другому кварталах 2020 року ОСОБА_1 були отримані доходи у вигляді державної та соціальної матеріальної допомоги у сумі 3343,94 грн, заробітної плати у сумі 39728,56 грн. та виплати військовослужбовцям у сумі 1900,00 грн. (суми зазначені без врахування податків) (а.с. 136).
Відповідно даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач має у власності трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 139).
Згідно довідок, які видані АТ «Укрзалізниця» ВП «Вагонна дільниця ст. Київ-Пасажирський, вбачається, що ОСОБА_1 працює та щомісячно отримує заробітну плату (а.с. 130-133, 140).
Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав, що відсутні істотні обставини, які б перешкоджали відповідачу брати участь в додаткових витратах, необхідних для забезпечення потреб дітей.
Відповідач оспорює рішення суду лише в частині витрат на зайняття дітей музикою та танцями.
Рішення суду в частині інших вимог про стягнення додаткових витрат на дітей не оскаржується. Тому його законність апеляційним судом не перевіряється.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для покладення на відповідача обов`язку сплачувати додаткові витрати на утримання неповнолітніх дітей.
При цьому судом враховано, що відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.
У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Системне тлумачення частини другої статті 185 СК України і статті 182 СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.
В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 20 червня 2018 року у справі №202/7117/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі №183/1679/17 та від 26.08.2020 року у справі № 336/1488/19.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Аналіз змісту оскаржуваного рішення свідчить, що при вирішенні питання про стягнення додаткових витрат на дітей та визначенні їх розміру судом першої інстанції було враховано всі істотні обставини, передбачені статтями 182 і 185 СК України.
Так, судом першої інстанцій перевірено та враховано майновий стан відповідача і те, чи є істотні обставини, які могли б унеможливити виконання ОСОБА_8 своїх батьківських обов`язків щодо участі у додаткових витратах на дітей. 
Згідно матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, навчається за програмою підготовки офіцерів запасу Національного університету оборони України імені Івана Черняховського з 01.09.2019 року по 31.08.2021 року, форма навчання – контрактна, плата за навчання становить 21500,00 грн (а.с. 125, 134, 136).
За таких обставин, навчання відповідача на контрактній формі в Національному університеті оборони України імені Івана Черняховського свідчить про належний рівень його матеріального забезпечення, а відтак не може вважатися обставиною, яка перешкоджає відповідачу брати участь в належному матеріальному забезпеченні дітей.
Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідач є людиною молодого віку, працездатним, працює, має у власності нерухоме майно, відсутність на його утриманні інших осіб, а відтак нарівні з матір`ю зобов`язаний брати участь у належному матеріальному забезпеченні власних дітей, в тому числі, у додаткових витратах, які обумовлені необхідністю розвивати індивідуальні здібності хлопчиків та брати участь у витратах, які пов`язані з їх лікуванням. Витрати на лікування є непередбачуваними, дорого вартісними, а відтак неможна вважати, що вони входять до складу аліментів, які сплачує відповідач.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просила також стягнути з ОСОБА_8 додаткові витрати на дітей, які обумовлені насамперед необхідністю розвитку індивідуальних  здібностей дітей, а саме схильністю сина ОСОБА_4 до музики, а ОСОБА_3 - до занять танцями. 
На підтвердження своїх доводів щодо понесення нею додаткових витрат на дітей ОСОБА_2  надала довідку №18 від 21.01.2020 року (а.с. 69) про навчання ОСОБА_9 у Комунальному початковому спеціалізованому мистецькому навчальному закладі музична школа №1 імені Б.М. Лятошинського, копії товарних чеків (а.с. 70-71, 162) про придбання для забезпечення належного навчання сина: кларнета вартістю 7320,00 грн; 6 тростинок для кларнету, вартістю 78,00 грн кожна; кейса для кларнета вартістю 1550,00 грн; пюпітра вартістю 550,00 грн.; довідку №1 від 20.01.2020 року (а.с. 72), що ОСОБА_10 займається в ДОГО ТК «Кристал» танцювальним спортом з 01.10.2019 року, копії товарних чеків про придбання відповідного одягу та взуття вартістю 2450,00 грн. для зайняття танцями (а.с. 73). 
За навчання  ОСОБА_4  у Комунальному початковому спеціалізованому мистецькому навчальному закладі музична школа №1 імені Б.М. Лятошинського в 3-му класі на відділі духових інструментів по класу кларнет витрачено: за кларнет- 7320,00 грн; 6 тростинок для кларнету-468,00 грн; за кейс для кларнету-1550,00 грн; за пюпітри - 550,00 грн., а всього 9888,00 грн.(а.с.70-71, 162).
З жовтня 2019 року по травень 2020 року за 8 місяців навчання  ОСОБА_3 у ДОГО «Кристал» витрачено 2800,00 грн. Оплата членських внесків проходить щомісячно у розмірі 350,00 грн. (а.с.72).
Також позивачем було придбано одяг та взуття для заняття танцями вартістю 2450,00 грн.
Зважаючи на рівність обов`язку батьків щодо утримання своїх дітей, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанцій щодо стягнення з ОСОБА_1 13116,68 грн.- половини вартості витрат, які понесені позивачем на придбання: кларнета вартістю 7320,00 грн; 6 тростинок для кларнета, вартістю 468,00 грн; кейсу для кларнета вартістю 1550,00 грн; пюпітра вартістю 550,00 грн – для заняття музикою сином ОСОБА_4 ; придбання одягу та взуття, вартістю 2450,00 грн – для заняття танцями сином ОСОБА_3 та 2800,00 грн плати за відвідування танцювальної школи.
Разом з тим, суд першої інстанції вірно зазначив, що не вбачає підстав для стягнення з відповідача очікуваних витрат в сумі 312, 00 грн. для придбання тростинок для кларнета, оскільки позивачем не доведено необхідність їх придбання.
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що здійснені позивачем витрати обумовлені необхідністю забезпечувати розвиток індивідуальних здібностей дітей, а саме схильністю ОСОБА_4 до музики, а ОСОБА_3 до занять танцями, що вимагає додаткових матеріальних затрат, які відповідно до вимог ст. 185 Сімейного кодексу України належать до додаткових витрат, а відтак підлягають відшкодуванню відповідачем.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.
Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 17 листопада 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: