УХВАЛА
 
24 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 534/71/19
провадження № 61-18288 ск 20 
 
Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження                  за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 29 липня 2020 року та  на постанову Полтавського апеляційного суду від  12 листопада 2020 року                         в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Горішньоплавнівська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна,
 
ВСТАНОВИВ :
 
07 грудня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначені судові рішення.
 
За даною касаційною скаргою не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження з таких підстав.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках якщо:
1)      суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2)      скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3)      відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4)      судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
 
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 ЦПК України, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 необхідно надати уточнену касаційну скаргу з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України.
 
Предметом позову в даній справі є визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна.
 
До позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці (наприклад, якщо позовну заяву про визнання договору (правочину) недійсним подано без вимоги застосування наслідків, передбачених статтею 216 ЦК). 
 
Оскільки вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу заявлена разом із вимогою про витребування майна, позовні вимоги мають майновий характер.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.
 
За подачу касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.
 
Ураховуючи, що з тексту судових рішень неможливо встановити вартість  спірного майна, яка має значення для визначення розміру судового збору, то ОСОБА_1 необхідно зазначити вартість такого майна. 
 
ОСОБА_1 подав до Верховного Суду документ на підтвердження сплати                 3244 грн судового збору, в зв`язку з чим йому потрібно, з урахуванням вартості спірного майна, визначити розмір судового збору за майнову вимогу й у разі необхідності доплатити відповідну суму, яка має бути перерахована до УК у Печерському районі м. Києва, 22030102, код ЄДРПОУ: 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102, призначення платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
 
На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду відповідний документ.  
 
Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, установлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 29 липня 2020 року                    та на постанову Полтавського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року залишити без руху.
 
Надати для усунення недоліків касаційної скарги строк до 01 лютого                               2021 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута особі, яка її подала.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                            Н. О. Антоненко