ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 березня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 808/1071/18	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
          за участю секретаря судового засідання Волкової К.В.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року (суддя – Конишева О.В.) по справі №808/1071/18 за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -
                                             
                                                в с т а н о в и В:

Головне управління ДФС у Запорізькій області звернулося із адміністративним позовом до суду про стягнення з відповідача податкового боргу у розмірі 266025,67грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що за відповідачем обліковується податковий борг, який виник внаслідок несплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду фактично мотивовано тим, що на час розгляду справи про стягнення податкового боргу, податкова вимога контролюючого органу, якою зобов`язано відповідача сплатити такий борг, була скасовано у судовому порядку. А оскільки обов`язковою передумовою для стягнення податкового боргу є надсилання платнику податкової вимоги, то суд першої інстанції вказав на відсутність підстав для стягнення податкового боргу.
Не погодившись з рішенням суду, Головне управління ДПС у Запорізькій області (правонаступник Головного управління ДФС у Запорізькій області)  подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення податкового боргу за умови скасування податкової вимоги, якою такий борг зобов`язано сплатити відповідача. З цього приводу скаржник вказує на те, що податкова вимога не є формою чи видом притягнення платника до відповідальності (не є за своєю суттю фінансовою санкцією у вигляді штрафу та/або пені), а свідчить про необхідність погашення суми податкового зобов`язання, відтак немає підстав для відмови у задоволенні позову про стягнення податкового боргу через скасування податкової вимоги, оскільки податкове зобов`язання на момент її винесення податковим органом належно виконане не було. Обгрунтовуючи таку позицію скаржник посилається на правову позицію, яку висловлено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020р. по справі.
№804/4602/16.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що станом на 16.02.2018р. за відповідачем обліковується податковий борг з податку на доходи фізичних осіб в сумі 245 467,12 грн. та військовий збір в розмірі 20 558,55 грн.
Заборгованість відповідача з податку на доходи фізичних осіб виникла на підставі несплати суми грошового зобов`язання за поданою податковою декларацією про майновий стан і доходи №1723885577 від 03.05.2017 року (термін сплати 31.07.2017 р.) в розмірі 255 785,55 грн. Проте, за рахунок часткових сплат в розмірі 3 451,96 грн. (платіжне доручення № 982520001) та 6 866,47грн. (платіжне доручення № 982910093), заборгованість зменшилася та складає 245 467,12 грн.
Заборгованість відповідача з військового збору виникла на підставі несплати суми грошового зобов`язання за поданою податковою декларацією про майновий стан і доходи № 1723885577 від 03.05.2017 року (термін сплати 31.07.2017 р.) в розмірі 21 315,46 грн. Проте, за рахунок погашення суми боргу по декларації № 1723885577 від 03.05.2017 року в розмірі 760,87грн., заборгованість зменшилася та складає 20 554,59 грн.
У зв`язку з несплатою відповідачем податкової заборгованості контролюючим органом сформовано та направлено на адресу відповідача податкову вимогу від 08.11.2017р. №40-50.
Наявність непогашеного податкового боргу стала підставою для звернення контролюючим органом із цим позовом до суду.
За наслідком перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.
Так, суд першої інстанції, з посиланням на положення ст..59 ПК України, дійшов правильного висновку про те, що обов`язковою умовою в процедурі стягнення з платника податків податкового боргу, є направлення такому платнику податкової вимоги.
У спірному випадку встановлено, що контролюючим органом було сформовано та направлено на адресу відповідача №40-50 від 08.11.2017, якою зобов`язано відповідача сплатити заборгованість із податку на доходи фізичних осіб в сумі 245467,12 грн. (код платежу 11010500 на р/р 33118341700006) та з військового збору в сумі 20556,55 грн. (код платежу 11011000 на р/р 31119063700006).
В той же час, встановлені обставини справи свідчать про те, що вказану податкову вимогу скасовано рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.08.2018 по справі №808/2013/18, яке набрало законної сили 07.02.2019.
Встановивши такі обставини, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив те, що за відсутності податкової вимоги, наявність якої є обов`язковою в процедурі стягнення податкового боргу, відсутні правові підстави для задоволення позову контролюючого органу щодо стягнення податкового боргу.
Заперечуючи вказані висновки суду першої інстанції, позивач посилається на те, що  податкова вимога не є формою чи видом притягнення платника до відповідальності (не є за своєю суттю фінансовою санкцією у вигляді штрафу та/або пені), а свідчить про необхідність погашення суми податкового зобов`язання, відтак немає підстав для відмови у задоволенні позову про стягнення податкового боргу через скасування податкової вимоги, оскільки податкове зобов`язання на момент її винесення податковим органом належно виконане не було. Обгрунтовуючи таку позицію скаржник посилається на правову позицію, яку висловлено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020р. по справі №804/4602/16.
З приводу таких аргументів позивача слід зазначити те, що у справі №804/4602/16 Великою Палатою Верховного Суду вирішувалися питання, що стосуються відповідальності платника податків за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань, у випадку своєчасного подання платником платіжного доручення до банківської установи щодо перерахування таких податків до бюджету.
За наслідками розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, сформовано правову позицію відповідно до якої: оскільки оспорювана позивачем податкова вимога не є формою чи видом притягнення платника до відповідальності (не є за своєю суттю фінансовою санкцією у вигляді штрафу та/або пені), а свідчить про необхідність погашення суми податкового зобов`язання, відтак немає підстав і для її скасування, оскільки податкове зобов`язання на момент її винесення податковим органом належно виконане не було (п.69 постанови від 01.07.2020р.).
Тобто, спірні відносини, що розглядалися Великою Палатою Верховного Суду у справі №804/4602/16, жодним чином не стосуються правовідносин, що розглядаються у межах цієї справи.
У свою чергу, позивач, перефразувавши на свій лад висновки Великої Палати Верховного Суду, зазначає те, що оскільки податкова вимога не є формою чи видом притягнення платника до відповідальності (не є за своєю суттю фінансовою санкцією у вигляді штрафу та/або пені), а свідчить про необхідність погашення суми податкового зобов`язання, відтак немає підстав для відмови у задоволенні позову про стягнення податкового боргу через скасування податкової вимоги, оскільки податкове зобов`язання на момент її винесення податковим органом належно виконане не було.
Отже, оскільки наведені позивачем аргументи не узгоджуються з положеннями податкового законодавства, в частині обов`язкової наявності в процедурі стягнення податкового боргу податкової вимоги та невірно відображають суть правової позиції, яка сформована в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020р. по справі №804/4602/16, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що такі аргументи позивача не спростовують законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року у справі №808/1071/18 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 18.03.2021р.
Повне судове рішення складено 19.03.2021р.
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк