ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2021 року                        м.Дніпро                          Справа №  908/485/16
Центральний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді: Мороза В.Ф. - доповідач, 
суддів: Коваль Л.А., Чередко Л.А.
секретар судового засідання Кандиба Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління  ДПС у Запорізькій області   на ухвалу господарського суду Запорізької області від 14.09.2020 (суддя Черкаський В.І.) 

у справі №908/485/16

про банкрутство Запорізької обласної кредитної спілки “Довіра” (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 12, код ЄДРПОУ 25821181)

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 14.09.2020, у тому числі,  заяву ГУ ДПС у Запорізькій області (вх. № 9773/08-08/20 від 21.05.2020) задоволено частково.
Визнано вимоги Головного управління  ДПС у Запорізькій області у розмірі 27 183 грн. 10 коп. Зобов`язано ліквідатора включити вимоги ГУ ДПС у Запорізькій області  у відповідності до вимог Кодексу України з процедур банкрутства. Зобов`язано ліквідатора включити витрати ГУ ДПС у Запорізькій області по сплаті судового збору за подання заяви (вх. № 9773/08-08/20 від 21.05.2020) у розмірі 4 204 грн. 00 коп. до 1-ої черги задоволення вимог відповідно до ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства.
В іншій частині заяву ГУ ДПС у Запорізькій області (вх. № 9773/08-08/20 від 21.05.2020) залишено без задоволення.
Не погодившись з вказаною ухвалою ГУ ДПС у Запорізькій області подано апеляційну скаргу, згідно якої останнє просить скасувати ухвалу господарського суду Запорізької області від 14.09.2020 та ухвалити нове рішення в частині визнання грошових вимог Головного управління ДПС у Запорізькій області до Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра"  у сумі 15 447,62 грн.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт  посилається на ч.5 ст. 41 Кодексу з процедур банкрутства, згідно якої  дія мораторію не поширюється  на задоволення вимог поточних  кредиторів, виплату заробітної плати  та нарахованих  на ці суми страхових внесків  на загальнообов`язкове  державне пенсійне та інше  соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної  здоров`ю та життю  громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги  за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують  боржника  вчинити певні дії чи утриматися  від їх вчинення. Апелянт зазначає, що судом  не враховано, що введення мораторію  на задоволення вимог кредиторів  не забороняє органам  нараховувати як поточні податкові зобов`язання та штрафні санкції  за ними  так і податкові зобов`язання , що виникли до, а виявлені  після порушення провадження  у справі про банкрутство платника податку, а також штрафи за їх невиконання. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.10.2020 апеляційну скаргу Головного управління  ДПС у Запорізькій області  у справі №908/485/16 залишено без руху та надано скаржнику  10 денний строк з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду докази сплати судового збору у сумі  6 306,00 грн., докази надіслання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів учасникам справи.
На виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 26.10.2020 у справі №908/485/16 апелянтом до матеріалів справи надано клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області на ухвалу господарського суду Запорізької області від 14.09.2020 у справі №908/485/16, розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні з викликом сторін на 24.12.2020.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.12.2020  розгляд справи призначено на 28.01.2021.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.02.2021 повідомлено учасників справи  про відкладення судового засідання на 25.02.2021.
Інші представники, крім апелянта,  не з`явилися в судове засідання.
Від представника Запорізької обласної кредитної спілки «Довіра» надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника, в якому  останній також просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу господарського суду залишити без змін. 
Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.03.2016 року порушено провадження у справі про банкрутство Запорізької обласної кредитної спілки “Довіра”. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. 
Постановою Господарського суду Запорізької області від 10.05.2018 року у справі №908/485/16 про банкрутство Запорізької обласної кредитної спілки “ДОВІРА” (код ЄДРПОУ 25821181), боржника визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. 
Ухвалою господарського суду Запорізької області від 23 липня 2020 року по справі № 908/485/16 припинено повноваження виконуючої обов`язки ліквідатора ЗОКС “Довіра” Кандаурової А.П., ліквідатором призначено арбітражного керуючого Нестеренка О.А. 
ГУ ДПС у Запорізькій області звернулося до ліквідатора  із заявою про визнання грошових вимог  у розмірі 47 360, 44 грн., які виникли у зв`язку з несплатою єдиного внеску, із земельного податку з юридичних осіб, із податку на нерухоме майно. Ліквідатором визнано заявлені ГУ ДПС у Запорізькій області вимоги зі сплати боргу з земельного податку з юридичних осіб у розмірі 24 992, 16 грн., вимоги зі сплати боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 2 190, 94 грн. 
Вимоги в розмірі 15 447, 62 грн. штрафних санкцій зі сплати боргу з єдиного внеску, який нараховується роботодавцем на суми заробітної плати та договорами цивільно-правового характеру, допомоги по тимчасовій непрацездатності не визнані ліквідатором у повному обсязі.
Головним управлінням ДПС у Запорізькій області  до господарського суду Запорізької області подано заяву про визнання грошових вимог  на загальну суму 47   360,44 грн., згідно якої зазначено, що згідно облікових даних  за підприємством ЗОКС «Довіра» рахується податковий борг, а саме:
-          з єдиного внеску, який нараховується роботодавцями на суми: заробітної плати, винагороди  за договорами цивільно-правового характеру, допомоги по тимчасовій непрацездатності (далі ЄСВ);
-          з земельного податку юридичних осіб;
-          з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний юридичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості. 
Згідно вказаної заяви кредитором зазначено, що податковий борг з ЄСВ винник на підставі рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну  сплату ЄСВ №0140775007 від 22.10.2018 на загальну суму 15   447,62 грн.
Ухвалою суду від 14.09.2020 заяву ГУ ДПС у Запорізькій області (вх. № 9773/08-08/20 від 21.05.2020) задоволено частково. Визнано вимоги Головного управління  ДПС у Запорізькій області у розмірі 27 183 грн. 10 коп. Зобов`язано ліквідатора включити вимоги ГУ ДПС у Запорізькій області  у відповідності до вимог Кодексу України з процедур банкрутства. Зобов`язано ліквідатора включити витрати ГУ ДПС у Запорізькій області по сплаті судового збору за подання заяви (вх. № 9773/08-08/20 від 21.05.2020) у розмірі 4 204 грн. 00 коп. до 1-ої черги задоволення вимог відповідно до ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства.
В іншій частині заяву ГУ ДПС у Запорізькій області (вх. № 9773/08-08/20 від 21.05.2020) залишено без задоволення.
Залишаючи без задоволення заяву ГУ ДПС у Запорізькій області  в частині вимог з податкового боргу  з єдиного внеску, який нараховується  роботодавцем  на суми  заробітної плати за договорами  цивільно-правового характеру, допомоги  по тимчасовій непрацездатності, господарський суд зазначив, що  нараховані суми є штрафними санкціями за несвоєчасне виконання зобов`язань зі сплати ЄСВ. Враховуючи дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, суд дійшов висновку про безпідставність  нарахування суми штрафних санкцій у розмірі 15   447,62 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду Запорізької області з огляду на наступне.
Провадження у справах про банкрутство регулюється   Кодексом України з процедур банкрутства   (далі -   КУзПБ),   Господарським процесуальним кодексом України   (далі -   ГПК України), іншими законодавчими актами України.
Відповідно до ч. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу. 
Згідно з ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.
Грошове зобов`язання – зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.
Відповідно до приписів ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування мають право протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.
Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду.
За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". 
За змістом п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 6 вказаного Закону, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Частиною 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у п. 4 і 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Відповідно до пункту 1 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої, за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом   покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до цього   Закону.
Відповідно до пункту 6 частини першої    статті 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"   органи доходів і зборів мають право застосовувати фінансові санкції, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Пунктом 2 частини 11 цієї статті передбачено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум. 
Згідно з ч. 14 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.
Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення. 
Частиною 15 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", рішення органу доходів і зборів про нарахування пені та/або застосування штрафів, передбачених частинами одинадцятою і дванадцятою цієї статті, є виконавчим документом. 
У разі якщо платник єдиного внеску не сплатив зазначені в рішенні суми протягом десяти календарних днів, а також не повідомив у цей строк орган доходів і зборів про оскарження рішення, таке рішення передається державній виконавчій службі в порядку, встановленому законом. 
Таким чином підставою для виникнення у платника обов`язку сплати, нарахованих податковим органом на недоїмку зі сплати єдиного внеску пені та штрафу є відповідне рішення, яке є виконавчим документом.
Вознесенківським  управлінням  у м.Запоріжжі  ГУ ДФС у Запорізькій області винесено Рішення №0140775007 від 22.10.2018 про застосування штрафних санкцій  та нарахування пені  за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату  (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, згідно якого Запорізькій обласній кредитній  спілці «Довіра» нараховано пеню у розмірі 2   546,48 грн. за період з 21.07.2015 по 08.04.2016  та штраф у розмірі 13   858,49 грн 
Разом з тим ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.03.2016 порушено провадження у справі про банкрутство Запорізької обласної кредитної спілки “Довіра” та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Постановою Господарського суду Запорізької області від 10.05.2018 у справі № 908/485/16 боржника  Запорізьку обласну кредитну спілку “ДОВІРА” (код ЄДРПОУ 25821181) визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. 
Відповідно до ч. 2   ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.
Частиною 1 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Відповідно до ч. 3   ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема,      забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.
Відповідно до ч. 4 ст. 60 Кодексу України з процедур банкрутства      у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом. Заяви з вимогами поточних кредиторів розглядаються господарським судом у порядку черговості їх надходження. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд своєю ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів. Вимоги поточних кредиторів погашаються в порядку черговості, визначеної      статтею 64 цього Кодексу.
Заявлені кредитором у даній справі грошові вимоги виникли з Рішення №0140775007 від 22.10.2018 про застосування штрафних санкцій  та нарахування пені  за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату  (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, тобто є штрафними санкціями, нарахованими за несвоєчасне виконання основного зобов`язання. 
Господарський суд дійшов висновку про залишення без задоволення  заяви ГУ ДПС у Запорізькій області  в частині  податкового боргу  з єдиного внеску у розмірі 15   447,62 грн., оскільки зазначена сума фактично є штрафними санкціями нарахованими за порушення виконання основного зобов`язання та які не повинні нараховуватися  під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.
За вказаних обставин, колегія зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність нарахування суми штрафних санкцій та залишення без задоволення заяви ГУ ДПС у Запорізькій області в частині визнання вимог у розмірі 15   447,62 грн. 
Щодо доводів апеляційної скарги, що вимоги у розмірі  15   447,62 грн. зі сплати  боргу з єдиного внеску, на який  нараховується роботодавцем  на суми: заробітної плати, винагороди за договорами цивільно-правового характеру, допомоги  по тимчасовій непрацездатності є  поточними на які не поширюється дія мораторію колегія зазначає наступне. 
Як вже було зазначено частиною 5 статті  41 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що  дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.
Отже на вимоги поточних кредиторів, не поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів. 
Разом з тим з наданого в матеріали справи рішення №0140775007 від 22.10.2018  про застосування штрафних санкцій  та нарахування пені  за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату  (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску та розрахунку до нього сум штрафних санкцій вбачається, що зобов`язання, за які нараховуються штрафні санкції виникло до порушення справи про банкрутство.
Таким чином колегія вважає  безпідставним нарахування штрафних санкцій  згідно рішення №0140775007 від 22.10.2018, оскільки граничний термін сплати за основним зобов`язанням закінчився до дати відкриття провадження у даній справі про банкрутство.
Висновок щодо застосування та дії мораторію на задоволення вимог кредиторів викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №826/3106/18.
Аналізуючи норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» Велика Палата Верховного Суду зазначила, що  заборона застосування санкцій протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів стосується невиконання чи неналежного виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дати введення мораторію, і не поширюється на поточні зобов`язання (зобов`язання, які виникли після цієї дати) боржника. Боржник, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, звільняється від відповідальності лише за невиконання зобов`язань, щодо яких запроваджено мораторій. За поточними зобов`язаннями боржник відповідає на загальних підставах до прийняття господарським судом постанови про визнання його банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.
Аналогічні положення містить і діючий на даний час  Кодекс України з процедур банкрутства, зокрема, в  статті 41 цього Кодексу, в якій  визначено поняття мораторію, порядок його введення та перелік вимог  на які не поширюється дія мораторію, зокрема, даною статтею встановлено, що дія мораторію не поширюється на  вимоги поточних кредиторів. 
Проте колегія суддів, дослідивши подані в матеріали справи документи, дійшла висновку, що заявлені вимоги ГУ ДПС у Запорізькій області не є такими, в розумінні положень вищевказаних норм Кодексу. 
Частиною  1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно з ч. 1   ст. 73 ГПК України   доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 3   ст. 74 ГПК України   докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
За приписами   ст. 76 ГПК України   належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як передбачено ч. 1   ст. 77 ГПК України   обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).
Відповідно до   статті 86 Господарського процесуального кодексу України   суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.
Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в апеляційній скарзі, вважає їх необґрунтованими, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення господарського суду Запорізької області у даній справі відсутні.
Враховуючи висновок апеляційного суду щодо відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги, судові витрати по справі у зв`язку з поданням апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст.  275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління  ДПС у Запорізькій області   на ухвалу господарського суду Запорізької області від 14.09.2020 у справі №908/485/16 залишити без задоволення.
Ухвалу господарського суду Запорізької області від 14.09.2020 у справі №908/485/16 залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління  ДПС у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03.03.2021

Головуючий суддя                                                                                           В.Ф. Мороз

Суддя                                                                                                      А.Є.Чередко

Суддя                                                                                                     Л.А. Коваль