Постанова 
 
іменем України 
11 лютого 2021 року
м. Київ
справа №640/18280/15-к
провадження № 51-1037км20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі                      ОСОБА_4 ,
за участю прокурора        ОСОБА_5 ,   
засудженого                        ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
захисника – адвоката      ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого                       ОСОБА_6   на  вирок Харківського районного суду Харківської області від 26 квітня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 9 січня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015220490004122, за обвинуваченням 
 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі – КК) такого, що не має судимості,
 
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115,  пунктами 8, 13 ч. 2                                 ст. 115 КК.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Харківського районного суду Харківської області від 26 квітня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, за пунктами 8, 13 ч. 2 ст. 115 КК – до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, а на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. 
Строк покарання ОСОБА_6 постановлено обчислювати з дня його затримання –                        31 серпня 2015 року та визначено зарахувати у строк відбування покарання період тримання його під вартою з 31 серпня 2015 року по 26 квітня 2019 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих: ОСОБА_8 – 500 000 грн, ОСОБА_9 – 50 000 грн, а також у рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_8 – 48 626 грн. Іншу частину позову ОСОБА_9 залишено без розгляду.
За вироком установлено, що ОСОБА_6 31 серпня 2015 року близько 12:50, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у приміщенні торговельного кіоску                № НОМЕР_1 ринку «Соллі+», розташованого на вул. Академіка Павлова, 323 у м. Харкові, з неприязні з метою вбивства кухонним ножем двічі ударив ОСОБА_9 у ділянку грудної клітки, чим заподіяв останньому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Проте смерть ОСОБА_9   не настала з причин, які не залежали від волі ОСОБА_6 , оскільки потерпілому вчасно було надано кваліфіковану медичну допомогу.  
У той же час при спробі втекти з місця вчинення злочину ОСОБА_6 біля торговельного кіоску № НОМЕР_1 ринку «Соллі+» вказаним вище кухонним ножем умисно ударив у ділянку грудної клітки ОСОБА_10 , який, виконуючи свій громадський обов`язок, намагався затримати засудженого. Внаслідок отриманого поранення ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 о 16:30 у приміщенні лікарні швидкої допомоги. 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 9 січня 2020 року вирок Харківського районного суду Харківської області від 26 квітня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишено без змін. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК постановлено зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання період тримання його під вартою з 27 квітня 2019 року по 9 січня 2020 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вимоги касаційних скарг і узгоджені доводи осіб, які їх подали
 
Засуджений ОСОБА_6 у своїй касаційній скарзі просить скасувати вирок Харківського районного суду Харківської області від 26 квітня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 9 січня 2020 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу однобічно, неповно, не з`ясували умислу і мотиву його злочинних дій  і, як наслідок,  неправильно застосували закон України про кримінальну відповідальність. Стверджує, що умислу на позбавлення життя потерпілих у нього не було. Потерпілий ОСОБА_9 сам своїми шахрайськими діями спровокував конфліктну ситуацію і заподіяння йому тілесних ушкоджень. Що ж стосується потерпілого ОСОБА_10 , то останньому він завдав смертельного ножового поранення з необережності. Проте суди не надали належної оцінки зазначеним обставинам справи.
 
Позиції учасників судового провадження
 
Засуджений ОСОБА_6 та захисник – адвокат ОСОБА_7 підтримали доводи касаційної скарги, просили задовольнити її, скасувавши судові рішення щодо                 ОСОБА_6 ізпризначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
 
Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 необґрунтованою, просив залишити вирок та ухвалу щодо засудженого без зміни, а його касаційну скаргу – без задоволення.
 
Потерпіла ОСОБА_8 подала заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_6 , просила залишити судові рішення щодо засудженого без зміни, а його касаційну скаргу – без задоволення.
 
Мотиви Суду
 
Згідно із ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, однобічність та неповнота судового розгляду самі собою можуть бути підставою для зміни чи скасування вироку місцевого суду апеляційним судом (статті 409, 410 КПК).
Підставами ж для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
 
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення. 
 
Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального і процесуального закону, а, вирішуючи питання щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судових рішень, виходить із установлених фактичних обставин, викладених у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій. 
У кримінальній справі встановлено, що ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`янінняумисно з неприязні з метою вбивства двічі ударив ОСОБА_9 кухонним ножем у ділянку грудної клітки, проте свій злочинний умисел не довів до кінця з підстав, які не залежали від його волі. Після чого ОСОБА_6 тим же ножем завдав смертельного поранення у ділянку грудної клітки ОСОБА_10 , який, виконуючи свій громадський обов`язок, намагався затримати засудженого.
У суді ОСОБА_6 визнавав факт завдання ножових поранень як ОСОБА_9 , так і ОСОБА_10 , розповідав про те, які причини його спонукали до цього.
 
Аналіз таких показань ОСОБА_6 свідчить, і на це звернув увагу суд, що засуджений хоча й намагався показати себе у вигідному світлі, применшити свою винуватість, але стосовно основних обставин злочинів давав свідчення, суть яких зводилася до того, що 31 серпня 2015 року, коли в ході вживання спиртних напоїв він дізнався, що продав телефон на радіоринку задешево, обурився і вирішив розібратися з покупцем. Коли підійшов до контейнера, одразу висловив ОСОБА_9 претензію, а на заперечення останнього вихопив із пакета ніж і двічі ударив ним потерпілого. Один удар точно поцілив у груди. Потерпілий відштовхнув його і побіг. Коли ОСОБА_10 спробував затримати ОСОБА_6 і схопив його за руку, останній, намагаючись утекти з ринку, завдав ножового поранення і цьому потерпілому.
 
Зазначені показання засудженого суд визнав достовірними і поклав в основу свого рішення, оскільки вони знайшли підтвердження сукупністю всіх інших доказів у справі, які також були предметом судового дослідження. 
 
Так, суд першої інстанції дав належну оцінку показанням потерпілого ОСОБА_9 , за словами якого, 31 серпня 2015 року, коли він працював у торгівельному павільйоні на ринку, до нього підійшов раніше незнайомий ОСОБА_6 і одразу вдарив кухонним ножем у груди. Від удару потерпілий упав на спину, а засуджений витягнув з грудей ніж, щось сказав і ще раз ударив ножем у бік тулуба. Потерпілому вдалося відштовхнути нападника і втекти. Тікаючи, ОСОБА_9 попередив присутніх на ринку, які намагалися затримати ОСОБА_6 , що у того є ніж. Аналогічними були пояснення потерпілого ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту з ним                13 жовтня 2015 року (т. 6, а. с. 14–16).
 
Також суд проаналізував показання свідка ОСОБА_11 , який у суді підтвердив, що                    31 серпня 2015 року, перебуваючи на ринку «Соллі+», він почув крик ОСОБА_9 про допомогу і побачив, як тікає ОСОБА_6 . Схопивши стілець, свідок почав наздоганяти засудженого і став очевидцем, як ОСОБА_10 схопив останнього за руку, а той розвернувся й іншою рукою ударив ножем потерпілого в ділянку грудей. Тієї ж миті ОСОБА_11 ударив нападника стільцем, збив його з ніг, зараз же підбігли інші люди і затримали ОСОБА_6 . 
 
Дав суд належну оцінку й показанням свідка ОСОБА_12 , який відвозив скривавленого від ножового поранення ОСОБА_10 до лікарні, в якій останній помер через декілька годин.
 
Проаналізував суд також дані відеозапису з камер відеоспостереження, з яких видно, як 31 серпня 2015 року ОСОБА_6 зупинився біля торговельного місця на ринку «Соллі+», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 323, постояв більше 2 хвилин, потім підійшов до іншого торговельного місця, на якому працював ОСОБА_9 , замахнувся і завдав останньому удару ножем. ОСОБА_9 вибіг з торговельного місця, збив нападника з ніг, проте той після падіння на спину піднявся з землі. В цей час до ОСОБА_6 підбіг інший чоловік, який намагався нанести йому удар ногою по тулубу, але засуджений утік у той же бік, куди раніше побіг потерпілий ОСОБА_9 . А за деякий час ОСОБА_9 повернувся, тримаючись лівою рукою за верхню частину тулуба справа. 
 
Звернув увагу суд першої інстанції і на дані протоколу слідчого експерименту, проведеного з ОСОБА_6 2 вересня 2015 року, і дані відеозапису до нього. У ході проведення цієї слідчої дії підозрюваний у присутності захисника і двох понятих показував механізм заподіяння 31 серпня 2015 року тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , при цьому стверджував, що удари завдавав із силою, проте не пам`ятає кількості цих ударів. Указав ОСОБА_6 і напрямок руху після вчиненого, місце на ринку, де його схопив інший потерпілий за ліву руку, та показав, як він розвернувся і завдав правою рукою, у якій був ніж, удару потерпілому, стоячи обличчям до нього                  (т. 6, а. с. 11–13).
 
Також суд дослідив інші письмові докази у провадженні, а саме: протоколи огляду місця події та фототаблиці до них, протоколи огляду предметів, висновки експертиз.
 
Згідно з даними висновків судово-медичної експертизи № 917-А/15 від 21 жовтня             2015 року в ОСОБА_9 виявлено колото-різане поранення грудної клітки зліва в верхньо-центральному відділі, рановий канал якого проникав у праву плевральну порожнину з перетинанням по ходу ранового каналу внутрішньої грудної артерії, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, та непроникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва в середньому відділі передньо-бічної поверхні, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Характер ранових каналів і локалізація ран, описаних у медичній документації, не виключають можливості знаходження джерела травматизації спереду по відношенню до                          ОСОБА_9  (т. 6, а. с. 52–54). 
 
Висновком судово-медичної експертизи № 1028-А/15 від 21 жовтня 2015 року підтверджено, що показання потерпілого ОСОБА_9 , які він давав у ході слідчого експерименту від 13 жовтня 2015 року, не суперечать судово-медичним даним щодо механізму утворення травми в ОСОБА_9 , локалізації та кількості ушкоджень і взаємного розташування потерпілого з джерелом травматизації (т. 6, а. с. 52–54).
 
За даними висновку судово-медичної експертизи № 260-Ат/15 від 5 жовтня 2015 року у ОСОБА_10 виявленопроникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва з пошкодженням міжреберної артерії і верхньої частки лівої легені, якестало наслідком впливу гострого предмета, можливо, клинка ножа, за обставин, що відбулись                               31 серпня 2015 року. Причиною смерті ОСОБА_10 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 16:30 у лікарні швидкої допомоги, стало проникаюче колото-різане поранення грудної клітки, яке ускладнилось у своєму наслідку декомпенсованим геморагічним і травматичним шоком (т. 6, а. с. 37–38). 
 
Дав суд належну оцінку й даним висновку судово-медичної експертизи № 55/260-Ат/15 від 21 жовтня 2015 року, згідно з якими виявлене у ОСОБА_10 проникаюче колото-різане поранення грудної клітки стало наслідком впливу гострого предмета, не виключено, що клинка ножа, наданого на експертизу, за обставин, про які повідомив ОСОБА_6 , і зафіксованих у протоколі його допиту.
 
Також суд належним чином оцінив дані висновку судово-медичної експертизи                            № 1011-Ц/15 від 21 жовтня 2015 року, якими встановлено, що на лезі вилученого в ході огляду місця події 31 серпня 2015 року ножа виявлено сліди крові людини, які могли походити від потерпілого ОСОБА_10 , а на рукоятці цього ножа виявлено сліди крові людини, які могли походити від потерпілого ОСОБА_9 (т. 6, а. с. 66–67).  А також дані висновків судово-медичних експертиз № 2354-И/15 від 20 жовтня 2015 року та                № 2355-И/15 від 20 жовтня 2015 року, згідно з якими на сорочці та брюках, вилучених у ОСОБА_6 виявлено кров людини, походження якої не виключається від потерпілого ОСОБА_9   (т. 6, а. с. 62–64).
 
Матеріали кримінального провадження свідчать, що суди належним чином перевірили доводи, аналогічні тим, що викладені в касаційній скарзі ОСОБА_6 . Зазначені в судових рішеннях мотиви визнання цих доводів засудженого безпідставними, на думку колегії суддів, є обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
 
У вироку проаналізовано та оцінено всі розглянуті в судовому засіданні докази в їх сукупності, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК і пунктами 8, 13 ч. 2 ст. 115 КК.Ставити під сумнів юридичну оцінку злочинних дій ОСОБА_6 колегія суддів підстав не має.
 
Як правильно зазначили суди, ОСОБА_6 , завдаючи із силою кухонним ножем ударів у життєво важливі органи по черзі потерпілим:   ОСОБА_9 – двічі в ділянку грудної клітки і ОСОБА_10 – один удар у ділянку грудної клітки, діяв з прямим умислом на вбивство обох потерпілих, адже усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їхнього настання. Проте бажані для засудженого суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_9 не настали з незалежних від його волі обставин.
 
Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, на думку колегії суддів, воно є справедливим. 
 
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд урахував обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також відсутність обставин, які б пом`якшували покарання засудженого.  
 
Урахував суд і всі дані про особу ОСОБА_6 , а саме те, що він в силу ст. 89 КК не судимий, не працював, є неодруженим, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебував, за місцем фактичного проживання характеризувався незадовільно, частково визнав свою вину, визнав цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 і                    ОСОБА_8 і попросив вибачення у них.
 
Судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 було здійснено судом присяжних відповідно до правил, установлених кримінальним процесуальним законом.
 
Апеляційний розгляд також було проведено у точній відповідності з положеннями                    Глави 31 КПК. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370 і 419 цього Кодексу. 
 
Право на захист ОСОБА_6 було дотримано.
 
Отже, Суд не має підстав вважати рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що суперечить нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судових рішень. 
 
Будь-яких підстав для зміни або скасування постановлених у справі судових рішень Суд не вбачає.
 
Ураховуючи викладене, керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
 
ухвалив:
 
Вирок Харківського районного суду Харківської області від 26 квітня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 9 січня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 – без задоволення.
 
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1                              ОСОБА_2                               ОСОБА_3