ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1983/21 Справа № 212/1647/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання - Голуб О.О.
сторони:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Комунальне підприємство «Кривбасводоканал»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2020 року, яка постановлена суддею Чорним І.Я. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст ухвали суду складено 20 листопада 2020 року,-   
ВСТАНОВИВ:
В березні 2020 року позивач ОСОБА_1  звернулася з позовом доКомунального підприємства «Кривбасводоканал» (надалі – КП «Кривбасводоканал») про захист прав споживача, який в подальшому уточнила та просила суд зобов`язатиКП «Кривбасводоканал» розглянути запит ОСОБА_1 про надання інформації.
01 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1  подала заяву про відмову від позову, в якій просила суд стягнути з відповідача понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 1 000 грн.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Кривбасводоканал» про захист прав споживача у зв`язку з відмовою від позову.
В іншій частині відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду в частині відмови в стягненні з відповідача на її користь витрат на правничу допомогу.
Зауважує на тому, що позивачем надано докази на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, а саме копія договору про надання професійної правничої допомоги від 02 березня 2020 року, засвідчена копія Акту прийому – здачі наданих послуг від 23 березня 2020 року, засвідчена копія квитанції про сплату та копія свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю.
Зазначає про те, що відмова суду у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу не відповідає правовій позиції, викладеній в Постанові ВС від 09 квітня 2019 року у справі №826/2689/15ц.
На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно послався на те, що позивач є адвокатом, оскільки порушив її права, гарантовані ст. 59 Конституції України. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач КП «Кривбасводоканал» зазначає про те, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, прийнятою з дотриманням норм процесуального та матеріального права, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду – без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника КП «Кривбасводоканал» - Книгу І.Л., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила ухвалу суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву відповідача на апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до  КП  «Кривбасводоканал» про захист прав споживача у зв`язку з відмовою від позову, тому, відповіднодо ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підглядає перегляду судом апеляційної інстанції.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 04 березня 2020 року позивач звернулася з позовом до КП «Кривбасводоканал» про захист прав споживача (а.с. 1-4).
23 березня 2020 року позивач звернулася з уточненим позовом до КП «Кривбасводоканал» про захист прав споживача (а.с. 13-16). 
01 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 подала заяву про відмову від позову та стягнення витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 67-68).
Відмовляючи у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 1 000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та складності справи. 
Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Положення частини першої статті 2 ЦПК України передбачають, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Відповідно до частини третьої статті 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Позивач, який відмовився від позову, набуває право на відшкодування судових витрат в разі, коли він звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача, а відповідач, після пред`явлення до нього позову, задовольнив ці вимоги, тобто виконав вимоги позивача.
Задоволення відповідачем вимог позову після його подання, фактично свідчить про визнання ним позову, для чого, перш за все, необхідно знати його вимоги.
Тобто при вирішенні питання про наявність підстав для стягнення судових витрат з відповідача в разі відмови позивача від позову після пред`явлення ним позову, є обізнаність відповідача про наявність такого позову та характер самих вимог, які заявляються до нього, і чи дії відповідача були направленні саме на задоволення вимог позову.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 06 квітня 2020 року у справі № 127/6366/19.
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 62 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є Конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України.
На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовом про захист прав споживача позивач посилалася на те, що нею для з`ясування причин виникнення заборгованості з оплати послуг водопостачання та водовідведення здійснено запит до КП «Кривбасводоканал» про надання інформації від 18 грудня 2019 року, однак станом на 23 березня 2020 року, тобто на день звернення до суду з уточненим позивом позивач інформацію не отримала. Натомість, у зв`язку з отриманою інформацію від КП «Кривбасводоканал» 19 травня 2020 року, тобто в період розгляду справи в суді першої інстанції, позивач ОСОБА_1 звернулася з заявою про відмову від позову.
Однак, суд першої інстанції, в порушення вимог ч. 3 ст. 142 ЦПК України,не врахував, що спір між сторонами відсутній, оскільки позивачем отримано відповідь на свій запит від відповідача КП «Кривбасводоканал» про надання інформації від 18 грудня 2019 року в період розгляду справи в суді, а саме 19 травня 2020 року, тобто позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про стягнення з відповідача на її користь судових витрат пов`язаних із професійною правничою допомогою.
Посилання відповідача КП «Кривбасводоканал» на те, що ними 09 січня 2020 року направлено поштовим переказом інформацію згідно запиту позивача  ОСОБА_1  про надання інформації від 18 грудня 2019 року, колегія суддів не бере до уваги, оскільки  КП «Кривбасводоканал», відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отриманняОСОБА_1  зазначеної інформації від 09 січня 2020 року КП «Кривбасводоканал».
Натомість, як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 отримано інформацію на запит від КП «Кривбасводоканал» 19 травня 2020 року (а.с. 72-74). 
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність",  видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Верховний Суд у своїй Постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна позиція викладена в Постанові ВС від 29 січня 2020 року   у справі №390/1133/19.
Однак, всупереч вище наведеним положенням, відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про стягнення з відповідача на її користь судові витрати на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції не врахував вищевказані норми права.
Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Коваленко Р.А., який діє на підставі свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю №3433, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Дніпропетровської області від 28 серпня 2017 року №79 укладено договір про надання правничої допомоги від 02 березня 2020 року (а.с. 77,81).
Згідно Акту прийому – здачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги від 02 березня 2020 року,  позивачу ОСОБА_1   надана правнича допомога, а саме: консультація та правовий аналіз та узгодження правової позиції, складання позовної заяви про захист прав споживачів, складання уточненої позовної заяви. Вартість послуг становить 1 000 грн. (а.с. 78).
На підтвердження понесення витрат на надання професійної правничої допомоги позивачем надано квитанцію про сплату адвокату 1 000 грн. (а.с. 80).
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що надані позивачем ОСОБА_1 суду першої інстанції докази підтверджують понесення нею витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката та є обґрунтованими.
На підставі наведеного вище колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача заслуговують на увагу, а ухвала суду в оскаржуваній частині скасуванню, у зв`язку з тим, що вона постановлена без дотримання норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала суду в оскаржуваній частині скасуваннюз постановленням нової ухвали про задоволення клопотання ОСОБА_1   про стягнення з Комунального підприємства «Кривбасводоканал» витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 374, ст.376, ст.382, 384 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2020 року в оскаржуваній частині – скасувати та постановити нову ухвалу.
Клопотання ОСОБА_1   про стягнення з Комунального підприємства «Кривбасводоканал» витрат на професійну правничу допомогу – задовольнити.
Стягнути Комунального підприємства «Кривбасводоканал» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1 000 (одна тисяча) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 22 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: