Постанова
Іменем  України
 
03 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 182/5376/19
провадження № 61-16449св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2020 року в складі судді Рибакової В. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року в складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен банк Аваль») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди.
Позов мотивовано тим, що згідно з наказом № 866 від 18 квітня 2011 року вона працювала на посаді діловода технічного відділу Дніпропетровської обласної дирекції АТ «Райффайзен банк Аваль».
08 січня 2019 року вона отримала попередження про зміну істотних умов праці, згідно яких змінюється місце розташування її робочого місця з Центрального Нікопольського відділення Банку (Дніпропетровська область, м. Нікополь, пр. Трубників, 37) на Управління адміністративного обслуговування Дніпропетровської обласної дирекції Банку (м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, 4д), та її попереджено, що у разі не надання згоди на продовження роботи із зазначеними змінами істотних умов праці упродовж двох місяців, трудовий договір з нею буде припинено на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України.
Наказом АТ «Райффайзен банк Аваль» від 12 березня 2019 року № 236-к її звільнено з роботи з 15 березня 2019 року у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці.
Позивач вважає, що отриманий нею наказ про зміну істотних умов праці від 08 січня 2019 року № 12 не містить жодного посилання на об`єктивні обставини, які зумовлюють необхідність запровадження змін в організації виробництва праці, її звільнення відбулося з порушенням вимог чинного законодавства та трудових прав, оскільки з 14 січня по 29  березня 2019 року вона перебувала на лікарняному, тобто її звільнення відбулося в період  непрацездатності, що є порушенням статті 40 КЗпП України. Крім того, відповідачем не враховано, що вона самостійно виховує сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і є єдиним годувальником в сім`ї.
Також ОСОБА_1 зазначала, що дізналася про порушення своїх прав 28  березня 2019 року, коли була ознайомлена з наказом про звільнення. Вважає, що строк звернення до суду нею пропущений з поважних причин, оскільки з 14 січня по 15 березня 2019 року вона перебувала на лікарняному, а після ознайомлення з наказом про звільнення, вона постійно хворіла, зверталась до лікарів, проходила лікування, у зв`язку з чим не могла звернутись за правовою допомогою для оскарження наказу про звільнення. 
На підставі викладеного просила суд визнати поважними причини пропуску та поновити процесуальний строк, встановлений законом для звернення до суду з даним позовом, визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Райффайзен банк Аваль» від 12 березня 2019 року № 236-к про її звільнення, поновити її на попередньому місці роботи на посаді діловода технічного відділу Дніпропетровської обласної дирекції АТ «Райффайзен банк Аваль», стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 120 000,00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з цим позовом. В задоволенні позову відмовлено.Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду та відмовив у задоволенні позову, виходячи з того, що її звільнення із займаної посади на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України, у зв`язку із зміною істотних умов праці, відбулось на законних підставах з додержанням вимог чинного законодавства.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21  квітня 2020 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки припинення трудового договору відбулось через незгоду працівника продовжувати працювати на умовах, які істотно змінилися, а тому перебування позивача на лікарняному на час звільнення не є перешкодою для припинення трудових правовідносин.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Верховного Суду 30 жовтня 2019 року в справі № 310/2284/17, 13  листопада 2019 року в справі № 545/1151/16-ц, 11 грудня 2019 року в справі № 522/3410/15-ц, 29 січня 2020 року в справі № 320/7991/16, 19  лютого 2020 року в справі № 405/1526/17, 16 березня 2020 року в справі № 640/10761/14-ц, 11 червня 2020 року в справі № 481/1043/17, 08  липня 2020 року в справі № 752/11686/18, 29 липня 2020 року в справі № 305/1229/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що положення частини третьої статті 40 КЗпП України, яка встановлює гарантію захисту працівника від незаконного звільнення, поширюється на усі трудові правовідносини. Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу щодо неможливості продовжувати роботи на попередньому місці (відсутній акт неможливості розміщення місць у Центральному Нікопольському відділенні, де розміщуються робочі місця працівників технічного відділу Дніпропетровської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», відсутня схема розміщення працівників банку), тобто відсутні належні та допустимі докази правомірності перенесення робочого місця на 120 км. Судами попередніх інстанцій не враховано, що вона є єдиним годувальником в сім`ї, самостійно виховує сина 2001 року народження, який на момент звільнення був неповнолітнім.
 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів
 
У грудні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому АТ «Райффайзен Банк Аваль» просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін, посилаючись на те, що банк, як роботодавець, користуючись своїм виключним повноваженням, за наявності відповідних підстав, керуючись абз. 3, 4 статті 32 КЗпП України має право самостійно приймати рішення про зміни в організації виробництва та праці та змінювати істотні умови праці працівників, при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Звільнення позивача з роботи 15 березня 2019 року на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці в період перебування останньої на лікарняному, відповідало діючому на дату звільнення позивача законодавству. Рішення Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року №6-р(ІІ)/2019, на яке посилається позивач у касаційній скарзі, на спірні правовідносини не поширюється, оскільки такі виникли у березні 2019 року, тобто до прийняття відповідного рішення Конституційним Судом України.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу №  182/5376/19 з Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У листопаді 2020 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалами Верховного Суду від 24 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та справу №  182/5376/19 призначено до розгляду.
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що наказом від 18 квітня 2011 року № 866-к   ОСОБА_1 прийнято на роботу до Дніпропетровської обласної дирекції АТ «Райффайзен банк Аваль» на посаду діловода технічного відділу з 18  квітня 2011 року з неповним робочим днем 04 годин, з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу та посадовим окладом у розмірі 1820  грн на місяць, встановлено регламент роботи з 09-00 до 13- 00  години.
20 листопада 2018 року, з метою забезпечення належної організації роботи персоналу технічного відділу Дніпропетровської обласної дирекції АТ «Райффайзен банк Аваль», працівники якого працевлаштовані в дирекції згідно встановленої 4% квоти працевлаштування осіб з інвалідністю, Дніпропетровською обласною дирекцією АТ «Райффайзен банк Аваль» видано наказ № 678 «Про організацію роботи працівників технічного відділу Дніпропетровської обласної дирекції», відповідно до пункту 3 якого не допускається розміщення робочих місць працівників технічного відділу в залах для обслуговування клієнтів відділень; розміщення у відділеннях робочих місць нових працівників технічного відділу підлягає попередньому узгодженню з директором з питань роздрібного бізнесу; за відсутності місць розміщення у відділенні, головний менеджер з ефективності мережі відділень та банкоматів дирекції ОСОБА_3 ініціює службову записку на ім`я Регіонального директора щодо необхідності перенесення існуючих робочих місць працівників технічного відділу із залів для обслуговування клієнтів відділень в інше приміщення Банку в межах одного населеного пункту. У разі неможливості перенесення існуючих робочих місць працівників технічного відділу із залів для обслуговування клієнтів відділень в інше приміщення Банку в межах одного населеного пункту, старший менеджер по роботі з персоналом Дніпропетровського регіону ОСОБА_4 організовує підготовку розпорядчих документів щодо внесення змін у суттєві умови праці та відповідно до виробничих потреб, перенесення в межах Дніпропетровської обласної дирекції АТ «Райффайзен банк Аваль» робочих місць таких працівників технічного відділу.
Пунктом 4 цього наказу встановлено, що по вже визначеній відсутності місць розміщення у Центральному Нікопольському відділенню (м. Нікополь), де розміщуються робочі місця працівників технічного відділу Дніпропетровської обласної дирекції АТ «Райффайзен банк Аваль» ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , в термін до 01 грудня 2018 року старшому менеджеру по роботі з персоналом Дніпропетровського регіону ОСОБА_4 підготувати розпорядчий документ щодо внесення змін у суттєві умови праці вказаних працівників.
У додатку 1 до наказу від 20 листопада 2018 року № 678 зазначено закріплення робочих місць працівників технічного відділу Дніпропетровської обласної дирекції АТ «Райффайзен банк Аваль» за структурними підрозділами та відділеннями. Зокрема, робоче місце працівника технічного відділу - діловода ОСОБА_1 закріплено за Центральним Нікопольським відділенням (м. Нікополь).
Наказом від 22 грудня 2018 року № 742 «Про внесення змін до наказу  від 20 листопада 2018 року № 678 «Про організацію роботи працівників технічного відділу Дніпропетровської обласної дирекції» викладено цей пункт в наступній редакції: встановити робочі місця працівників технічного відділу Дніпропетровської обласної дирекції АТ «Райффайзен банк Аваль» згідно з додатком 1 до цього наказу; додаток до наказу Дирекції від 20 листопада 2018 року № 678 наказано вважати таким, що втратив чинність. 
Додатком 1 до наказу від 22 грудня 2018 року № 742 робоче місце працівника технічного відділу - діловода ОСОБА_1 закріплено за Управлінням адміністративного обслуговування дирекції (м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, 4д).
З вказаним наказом від 22 грудня 2018 року № 742 позивач ОСОБА_1 ознайомлена 27 грудня 2018 року.
Згідно з наказом від 08 січня 2019 року № 12-к «Про зміну істотних умов праці», у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, а саме: відсутністю місця розміщення у Центральному Нікопольському відділенні (м.  Нікополь) АТ «Райффайзен банк Аваль» робочого місця діловода технічного відділу банку ОСОБА_1 , наказано:
1. У порядку, встановленому частиною третьою статті 32 КЗпП України, змінити істотні умови праці діловоду технічного відділу банку                   ОСОБА_1 через два місяці з дня її попередження про зміну істотних умов праці за цим наказом, а саме: змінити місце розташування робочого місця з Центрального Нікопольського відділення (м. Нікополь) банку (Дніпропетровська область, м. Нікополь, пр. Трубників, 37) на Управління адміністративного обслуговування Дніпропетровської обласної дирекції банку (м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, 4д). 
2. Начальнику Центрального Нікопольського відділення (м. Нікополь) банку ОСОБА_6 провести ознайомлення ОСОБА_1 з даним наказом під розпис із зазначенням дати ознайомлення.
3. У випадку згоди на продовження роботи в нових умовах      ОСОБА_1 подати у двомісячний строк з дня її ознайомлення з даним наказом до Відділу адміністрування трудових відносин (м. Житомир) банку заяву про згоду на продовження роботи на нових умовах праці.
4. У разі незгоди чи відмови ОСОБА_1 від продовження роботи в нових умовах у зв`язку зі зміною істотних умов праці припинити з нею трудовий договір за пункту 6 статті 36 КЗпП України у встановленому чинним законодавством порядку. Підставою вказано: накази Дніпропетровської обласної дирекції банку від 20 листопада 2018 року №678 та від 22  грудня 2018 року №742.
09 січня 2019 року працівниками Центрального Нікопольського відділення ОСОБА_6, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 складено акт про відмову ОСОБА_1 від підпису про ознайомлення з наказом від 08  січня 2019 року № 12-к «Про зміну істотних умов праці».
Наказом від 12 березня 2019 року № 236-к ОСОБА_1 , діловода технічного відділу Дніпропетровської обласної дирекції АТ «Райффайзен банк Аваль» звільнено з роботи з 15 березня 2019 року у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці за пунктом 6 статті 36 КЗпП України, наказано виплатити вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку в кількості 75 календарних днів за період з 18 квітня 2016 року по 15 березня 2019 року.
З наказом від 12 березня 2019 року № 236-к ОСОБА_1 ознайомлена 28  березня 2019 року, при цьому вказала, що «…від продовження роботи не відмовлялась, не згодна...».
Встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 14 січня по            29 березня 2019 року: листок непрацездатності серії АДС №264153 - з               14 по 29 січня 2019 року, листок непрацездатності серії АДС № 475343 - з 30 січня по 07 березня 2019 року, листок непрацездатності серії АДС №  474138 - з 08 по 15 березня 2019  року, листок непрацездатності серії АДС № 676503 - з 16 по 29 березня 2019 року.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. 
Статтею 32 КЗпП України передбачено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен повідомлятись не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.
Пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 761/11887/15-ц (провадження № 61-15506сво18) зроблено висновок, що «звільнення працівника на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із його відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці не можна відносити ні до звільнення працівника за його ініціативою, ні до звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Зазначена підстава припинення трудового договору є окремою самостійною підставою для припинення трудового договору, яка обумовлена відсутністю взаємного волевиявлення його сторін, недосягненням ними згоди щодо продовження дії трудового договору. […] підставою для звільнення працівника за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України є його відмова від продовження роботи в нових умовах праці після спливу двомісячного строку з часу ознайомлення з відповідним повідомленням, однак робітник у визначений законом двомісячний термін не відмовлявся від роботи в нових умовах праці».
Відповідач дійшов висновку, що ОСОБА_1 відмовилась від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, оскільки у відведений двомісячний строк не надала заяву про згоду на продовження роботи на нових умовах праці до Відділу адміністрування трудових відносин у м. Житомирі.
Пунктом 3 наказу від 08 січня 2019 року № 12 «Про зміну істотних умов праці» встановлено, що у випадку згоди на продовження роботи в нових умовах ОСОБА_1 необхідно подати у двомісячний строк з дня її ознайомлення з даним наказом до Відділу адміністрування трудових відносин (м. Житомир) банку заяву про згоду на продовження роботи на нових умовах праці.
Таким чином, згідно з наказом від 08 січня 2019 року № 12 звільнення  ОСОБА_1  було можливим лише в разі її незгоди з продовженням роботи на нових умовах праці.
Разом з тим, ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 14 січня по              29 березня 2019 року: листок непрацездатності серії АДС №264153 - з           14 по 29 січня 2019 року, листок непрацездатності серії АДС № 475343 - з 30 січня по 07 березня 2019 року, листок непрацездатності серії АДС №  474138 - з 08 по 15 березня 2019  року, листок непрацездатності серії АДС № 676503 - з 16 по 29 березня 2019 року.
З наказом від 12 березня 2019 року № 236-к ОСОБА_1 ознайомлена 28  березня 2019 року, тобто через 16 днів після звільнення, та, перебуваючи на лікарняному, зазначила, що від продовження роботи не відмовлялась, не згодна.
Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, не перевірив, чи відмовлялась  ОСОБА_1 від продовження роботи на нових умовах праці з урахуванням вимог пункту 3 наказу від          08 січня 2019 року № 12 «Про зміну істотних умов праці» та часу її перебування на лікарняному з 14 січня по 29 березня 2019 року, враховуючи, що її звільнення відбулось 15 березня 2019 року.
Також суд касаційної інстанції зазначає, що відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.
Рішенням Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року № 6-р(ІІ)/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 КЗпП України. Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини.
Вказаний висновок висловлений також у постановах Верховного Суду
від 30 жовтня 2019 року у справі № 310/2284/17 (провадження № 61-3146св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 545/1151/16-ц (провадження № 61-17196вв19), від 11 грудня 2019 року у справі                     № 522/3410/15-ц (провадження № 61-43676св18), від 29 січня 2020 року у справі № 320/7991/16 (провадження № 61-36022св18) та від 11 червня 2020 року у справі № 481/1043/17 (провадження № 61-37451св18), на які заявник посилається у своїй касаційній скарзі.
Отже, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що не допускається звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.  Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
За змістом статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
З метою забезпечення завдання цивільного судочинства, а саме щодо забезпечення справедливого розгляду справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. Є. Червинська	
Судді:	С. Ю. Бурлаков	
 	В. С. Жданова	
 	А. Ю. Зайцев	
 	Є. В. Коротенко