ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/29381/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Головань О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  26 січня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                   Оксененка О.М.,
суддів:                                                         Лічевецького І.О.,
                                                              Мельничука В.П.,

При секретарі:                                 Лащевської Д.О.,

За участю представника позивача:     Пересунько О.В.,
представників відповідачів:                Косянчук Л.Г., Демеденко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Гаражного автокооперативу «Вікторія» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Гаражного автокооперативу «Вікторія» до Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Гаражний автокооператив «Вікторія» звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва до подачі адміністративного позову до Гаражного автокооперативу «Вікторія» до Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), з заявою про забезпечення позову, в якому просив: заборонити Департаменту міського благоустрою Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснювати демонтаж гаражів згідно приписів від 05.11.2020: № 2026534 шлагбаум біля проспекту Правди, 41; № 2026535 огорожа біля проспекту Правди, 41; № 2026536 огорожа біля проспекту Правди, 41; №203431 гараж біля проспекту Правди, 41; №203432 гараж біля проспекту Правди, 41; №203433 гараж біля проспекту Правди, 41; №203434 гараж біля проспекту Правди, 41; №203435 гараж біля проспекту Правди, 41; №203437 гараж біля проспекту Правди, 41; №203438 гараж біля проспекту Правди, 41; №203439 гараж біля проспекту Правди, 41; №203440 гараж біля проспекту Правди, 41; №203441 гараж біля проспекту Правди, 41; №203442 гараж біля проспекту Правди, 41; №203443 гараж біля проспекту Правди, 41; №203444 гараж біля проспекту Правди, 41; №203445 гараж біля проспекту Правди, 41; №203448 гараж біля проспекту Правди, 41; №203449 гараж біля проспекту Правди, 41; №203451 гараж біля проспекту Правди, 41; №203454 гараж біля проспекту Правди, 41; №203455 гараж біля проспекту Правди, 41; №203446 гараж біля проспекту Правди, 41; №203447 гараж біля проспекту Правди, 41; №203450 гараж біля проспекту Правди, 41; №203452 гараж біля проспекту Правди, 41; №203453 гараж біля проспекту Правди, 41; №203456 гараж біля проспекту Правди, 41.
Вказана заява обґрунтована тим, що Департаментом міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради розпочато демонтаж гаражів, що завдає майнової шкоди, порушує право приватної власності власників гаражів та призводить до безповоротності подій.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати ухвалу та прийняти нове рішення, яким заяву про забезпечення позову - задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що невжиття заборони здійснювати демонтажні роботи призведе до порушення прав приватної власності, оскільки руйнування об`єкту нерухомості унеможливлює відновлення об`єкту у той самий стан.
На думку апелянта, судом першої інстанції не було надано жодної оцінки листу від 18.11.2020, яким уповноважено Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснювати такі демонтажні роботи.
У поясненнях Комунальним підприємством «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зазначено, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження демонтажу, та доказів, що підтверджують право власності позивача на гаражі, які знаходяться біля проспекту Правди, 41 у місті Києві, відтак підстави для забезпечення адміністративного позову - відсутні.
У відзиві на апеляційну скаргу Департаментом міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зазначено, що позивачем не наведено конкретних обставин про неможливість поновлення його порушених прав чи інтересів, за захистом яких він планує звернутись без вжиття судом заходів забезпечення позову.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не наведено конкретних обставин, які, на його переконання, могли б свідчити про неможливість поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він планує звернутися, без вжиття судом заходів забезпечення позову, відтак підстави для задоволення заяви про забезпечення позову - відсутні.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.
Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.
У відповідності до вимог частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи може вжити визначені цією статтею заходи забезпечення адміністративного позову.
Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:
- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачем за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Згідно частини другої статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).
При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.
У той же час, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.
Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 07 квітня 2020 року у справі № 826/13413/18.
Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.
Подаючи заяву про забезпечення позову позивач посилається на наявність очевидних ознак протиправності дій відповідачів щодо здійснення демонтажу гаражів згідно приписів від 05.11.2020 та протоколу засідання робочої групи щодо розгляду питань демонтажу самовільно розміщених (встановлених) малих архітектурних форм від 18.11.2020 №152. 
Заявник обґрунтовує необхідність застосування таких заходів очевидною небезпекою порушення прав власників гаражів, поновлення яких може бути неможливим у майбутньому чи для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль.
При цьому, доводи заяви про забезпечення позову фактично зводяться до незгоди з приписами від 05.11.2020 та дорученням Департаменту міського благоустрою Київської міської державної адміністрації як такими, що є протиправними та прийнятими не у відповідності до вимог чинного законодавства, так як власники гаражів не отримували вказаних приписів, з огляду на введені карантинні заходи.
З матеріалів справи вбачається, що 05.11.2020 інспектором КП «Київблагоустрій» Красієнко В.В. було складено приписи від 05.11.2020 №203438, №203442, №203443, №203445, №203446, №203450, №203454, №203455, №203456 на підставі порушення пунктів 20.1.1 та 3.2.11 Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 №1051/1051.
Згідно вищезазначених приписів запропоновано усунути порушення  шляхом надання дозвільної документації на розміщення ТС (гараж). У разі відсутності дозвільної документації ТС (гараж) вказано демонтувати власними силами протягом трьох діб та відновити благоустрій. В разі не виконання вимог припису, будуть вжиті відповідні заходи згідно чинного законодавства.
У свою чергу, 18.11.2020 листом Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) доручено Комунальному підприємству «Київблагоустрій» вжити заходи шляхом демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою за приписами від 05.11.2020 № 2026534, № 2026535, № 2026536, №203431, №203432, №203446, №203447, №203450, №20345, №203453, №203456, від 12.11.2020 №202925.
Так, рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року№1051/1051 «Про Правила благоустрою міста Києва» затверджено Правила благоустрою міста Києва (далі - Правила).
За приписами підпункту 13.3.2 пункту 13.3 Правил у разі якщо власники (користувачі або особи, які здійснили розміщення (встановлення)) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі не здійснили демонтаж в строки, зазначені в приписі, Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), районні в місті Києві державні адміністрації вживають заходів щодо демонтажу самовільно розміщеної (встановленої) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, а Департамент промисловості та розвитку підприємництва - щодо демонтажу об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі на підставі рішень, зазначених у підпункту 13.3.3 пункту 13.3 цих Правил, за кошти міського бюджету або з інших джерел, не заборонених законодавством, з наступним відшкодуванням усіх витрат згідно з абзацом 3 цього підпункту.
Згідно підпункту 13.3.3 пункту 13.3 Правил рішення про демонтаж самовільно розміщеної (встановленої) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі приймається Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), районними в місті Києві державними адміністраціями, Департаментом промисловості та розвитку підприємництва (щодо об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі).
З огляду на вказані норми, чинним законодавством чітко визначено порядок демонтажу самовільно розміщеної (встановленої) малої архітектурної форми.
У той же час, слід зазначити, що суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.
Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед, тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.
Так, у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №826/16509/18 та від 07 квітня 2020 року у справі № 826/13413/18 щодо «очевидності» ознак протиправності дій та порушення прав позивача зазначено, що попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх «якість»: вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваних рішень (дій) поза обґрунтованим сумнівом.
Сама ж лише незгода позивача із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.
Відтак, перевірка протиправності дій Департаменту міського благоустрою Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо здійснення демонтажу гаражів згідно приписів від 05.11.2020 можлива лише на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності під час судового розгляду справи на підставі позову, про забезпечення якого просить позивач.
У разі вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб шляхом заборони вчинення дій щодо демонтажу тимчасових споруд, судом буде фактично ухвалене рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що скаржником ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано доказів винесення приписів по всім об`єктам нерухомості щодо яких він просить забезпечити позов.
При цьому, з наданих скаржником фотокарток до суду апеляційної інстанції не можливо встановити демонтаж яких саме об`єктів було здійснено.
У даному випадку суд апеляційної інстанції виходить з того, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
Отже, виходячи з контексту вищенаведених норм КАС України, колегія суддів дійшла висновку про необгрунтованість заяви про застосування заходів забезпечення позову, оскільки з доданих заявником до заяви про забезпечення позову матеріалів до стадії розгляду справи по суті, неможливо зробити однозначний висновок про очевидну протиправність рішень суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, дослідивши встановлені обставини, проаналізувавши вищенаведені правові норми та всі доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття адміністративним судом заходів забезпечення позову відповідно до положень ст. 150 КАС України.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Гаражного автокооперативу «Вікторія» - залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                            В.П. Мельничук